ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3435/25 Справа № 160/30239/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель  Т. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.
при секретарі – Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 07 вересня 2023 року вона у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» звернулася до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою про видачу висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки – ОСОБА_3 . 
Проте відповідачем відповіді надано не було. 
Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує її права, визначені Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян». 
Враховуючи викладене, позивачка просила визнати бездіяльність Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо ненадання відповіді на заяву від 07.09.2023 року за вхід. №730/2-15, про видачу висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав – протиправною; - зобов`язати Службу у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області розглянути та надати відповідь на заяву від 07.09.2023 року за вхід. №730/2-15, про видачу висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав та стягнути моральну шкоду.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач допустив службову недбалість та не довів належними доказами факт надання та надсилання відповіді позивачці листом від 13.09.2023 року.
У відзиві на апеляційну скаргу служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою, яка зареєстрована у службі за вх.№181/11-2 08.09.2023 року, в якій просила: видати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки – ОСОБА_3 ; направити до Бабушкінського районного суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки – ОСОБА_3 .
Листом від 13.09.2023 року №84/11-4 начальник служби у справах дітей повідомила ОСОБА_1 , що розгляд заяви від 08.09.2023 року за вх. №181/11-2 відбудеться на черговому засіданні Комісії по захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської. Про дату Комісії буде повідомлено заздалегідь.
Позивачка, вважаючи, що її заява не була розглянута належним чином, звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання протиправною бездіяльності служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради щодо ненадання відповіді на заяву від 07.09.2023 року, оскільки, відповідь була надана 13.09.2023 року. При цьому, відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд вказав, що бездіяльність служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради не доведена позивачкою жодними належними та допустимими доказами, а тому факт того, що завдані душевні страждання знаходяться у причинному зв`язку, саме з бездіяльністю відповідача, також нічим не підтверджується, у зв`язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
За правилами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив ОСОБА_1 в межах строку, визначеного ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» про результати розгляду її заяви, а саме, що заява від 08.09.2023 року передана на розгляд Комісії по захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської, розгляд якої відбудеться на черговому засіданні, про яке ОСОБА_1 повідомлять заздалегідь.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради щодо ненадання відповіді на заяву від 07.09.2023 року, оскільки така відповідь була надана 13.09.2023 року.
При цьому, відмовляючи у стягненні з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача.
Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Оскільки бездіяльність служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради не доведена позивачем жодними належними та допустимими доказами, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, так як факт того, що завдані душевні страждання знаходяться у причинному зв`язку саме з бездіяльністю відповідача, також нічим не підтверджується.
Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідач допустив службову недбалість та не довів належними доказами факт надання та надсилання відповіді позивачці листом від 13.09.2023 року, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів. 
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                        П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року — залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 08 квітня 2025 року.
Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова