ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 квітня 2025 року           справа №200/7782/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Татунця Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 січня 2025 року у справі  № 200/7782/24 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом Татунця Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                В С Т А Н О В И В :

Татунець Владислав Вікторович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо необчислення та невиплаті за період з 29.01.2023 по 01.05.2024 року грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року; 
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату за період з 29.01.2023 по 01.05.2024 року грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року та множенням на відповідний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
-  визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплаті за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 основного виду грошового забезпечення, а саме посадового окладу, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме надбавки за особливості проходження служби і премії; 
- зобов`язання здійснити нарахування та виплатити за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 року основний вид грошового забезпечення, а саме, посадовий оклад, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року; 
- зобов`язання здійснити нарахування та виплатити за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 додаткові види грошового забезпечення, а саме надбавку за особливості проходження служби і премію з урахуванням посадового окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року; визнання протиправною бездіяльність щодо необчислення та невиплаті за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 основного виду грошового забезпечення, а саме окладу за військовим званням, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року; 
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 року основний вид грошового забезпечення, а саме оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2024 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням виплаченої суми; 
- визнання протиправною бездіяльності щодо необчислення та невиплаті надбавки за особливості проходження служби, надбавки за вислугу років, премії, за 2023 та 2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року; 
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити надбавку за особливості проходження служби з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити надбавку за вислугу років з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2024 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум; 
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити щомісячну премію з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2023 та 01 січня 2024 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Також, просив стягнути судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 січня 2025 року позов задоволено частково:
-  визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2023 року по 19.05.2023 року включно без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 29.01.2023 року по 19.05.2023 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року  на відповідний тарифний коефіцієнт;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволеня позову в повному обсязі  через порушення норм матеріального права.
Апелянт вважає, що суд має керуватися принципом верховенства права та не застосовувати до спірних правовідносин з 20.05.2023 року приписів постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року № 481, якою внесено зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Крім того, відповідачем у зв`язку з вибуванням позивача до нового місця служби протиправно не перераховано все грошове забезпечення з використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023, 01.01.2024.
Військова частина НОМЕР_1 протиправно не нарахувала та не виплатила позивачу за період з 01.05.2024 року по 25.05.2024 року основного виду грошового забезпечення.
Також, розмір окладу за військовим званням за травень 2024 року не визначався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції протиправно не врахував положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704 та постанову Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року № 870, якою були затверджені Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 року №365 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 28 грудня 2022 року. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2024 року №4 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , прибув з НВМКЦ “ГВКГ” м. Київ та приступив до виконання службових обов`язків з лікування після отримання бойового поранення/травмування.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2024 року №7 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вибув у відпустку на лікування у зв`язку з раніше отриманим пораненням з 05 січня по 03 лютого 2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2024 року №50 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , прибув з відпустки за станом здоров`я з м. Київ.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 року №85 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вибув у щорічну основну відпустку за 2024 рік з 26 лютого по 28 лютого 2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2024 року №88 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , прибув з щорічної основної відпустки з АДРЕСА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2024 року №145 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вибув у щорічну основну відпустку за 2024 рік з урахуванням 2 діб для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад з 09 квітня по 25 квітня 2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 року №170 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , прибув з щорічної основної відпустки з м. Київ.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2024 року №203 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вибув у щорічну основну відпустку за 2024 рік з урахуванням 2 діб для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад з 17 травня по 23 травня 2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2024 року №212 ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , прибув з щорічної основної відпустки за 2024 рік з м. Київ.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 року №676 вирішено виплатити грошове забезпечення в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні понад 2 місяці згідно наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 розділу XXVIII пункту 6 з 03.04.2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2024 року №215 ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України №747-РС від 20.05.2024 року інструктором із тактичної медицини навчально-тренувального комплексу циклової комісії психологічної підготовки військової частини НОМЕР_3 з 25 травня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Наказано виплатити оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років з 01 травня 2024 по 25 травня 2024 року.
Згідно довідки про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії від 24.11.2024 року №3720/фс, за період з 29.01.2023 (в межах позовних вимог) по 25.05.2024 року позивачу при визначенні розміру посадового окладу, окладу за військовим званням відповідачем застосовано розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року, який встановлений пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
При цьому, за квітень 2024 року позивачу нараховано посадовий оклад у розмірі 200 грн, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 268,53 грн, премію у розмірі 1200 грн, а за травень 2024 року зазначені складові грошового забезпечення не нараховано взагалі. Додатково зазначено, що при розрахунку сум грошового забезпечення був застосований прожитковий мінімум для обчислення – січень 2018 року, а з 3 квітня 2024 року грошове забезпечення нараховується тільки враховуючи оклад за військове звання та надбавку за вислугу років (перебування більше 2-х місяців поза штатом, окрім періоду лікування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018, (далі – Постанова №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Згідно п. 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018 року) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (яка набрала чинності 24.02.2018 року) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: 
«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Таким чином, пунктом 4 Постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Таким чином, з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18, діяв п. 4 Постанови №704 у первісній редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, з 29.01.2020 року знову почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року (в тому випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50 відсотків мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум).
За п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Судом враховано правові висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року в справі №240/4946/18, постановах Верховного Суду від 18.02.2021 року в справі №200/3775/20-а, від 11.02.2021 року у справі №200/3757/20-а.
Згідно ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Оскільки положення п. 4 Постанови №704 в частині обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 50 відсотків мінімальної заробітної плати суперечить положенням п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, тому вони не підлягають застосуванню.
Проте, 20.05.2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року № 481, якою внесено зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», згідно яких абз. 1 п. 4 викладено в такій редакції: 
«Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
На момент розгляду цієї справи Постанова № 481 нечинною не визнавалася.
Таким чином, з 20.05.2023 року підлягають застосуванню приписи п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481.
Отже, у спірний в цій справі період (з 20.05.2023 по 25.05.2024 року) у відповідача не було підстав для здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача і відповідних виплат при виключенні зі списків особового складу військової служби виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого  Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024.
Крім того, правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у справі № 400/6017/21, не можуть бути застосовані до періоду з 20.05.2023 року, враховуючи подальші законодавчі зміни, а саме набрання Постановою № 481 чинності 20 травня 2023 року.
Таким чином, з 02.03.2022 по 19.05.2023 року (тобто до 20.05.2023 року - дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року № 481) відповідач був зобов`язаний обчислювати розміри посадового окладу та окладу за військове звання позивача з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, як було передбачено п. 4 Постанови № 704 в редакції зі змінами, які визнані протиправними та скасовані.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 1762 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 2102 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 2270 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 - 2684 грн.
Щороку протягом спірного періоду прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшувався.
Отже, з 29.01.2023 року по 19.05.2023 року грошове забезпечення позивача (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за 2023 рік мали обчислюватися згідно з пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, яка діяла з 29.01.2020 року, а саме: за період з 29.01.2023 по 19.05.2023 року - із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивача з 29.01.2023 року по 19.05.2023 року включно, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; 
- зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 29.01.2023 року по 19.05.2023 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт;
- та відмови у задоволені позову щодо визначення розміру складових грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 25.05.2024 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року та множенням на відповідний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017 року, а також інших додаткових видів грошового забезпечення за зазначений період, з урахуванням посадового окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року.
Стосовно позовних вимог щодо ненарахування та невиплати за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби і премії, суд враховує наступне.
За ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.
Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів  1 - 121  цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 117 Положення №1153 призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами  12 – 16 пункту 116 цього Положення.
За матеріалами справи позивача було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 03.01.2024 року, при цьому позивач утримувався у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам врегульовує Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.
Згідно п. 1 розділу ХХVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до  підпунктів 121  та  13 пункту 116, а також  пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
За п.2 розділу ХХVIII Порядку №260 днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.
Днем звільнення з посади військовослужбовців розформованих військових частин уважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня закінчення розформування військової частини, визначеного директивою вищого штабу.
Днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.
Згідно п.п. 4-6 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з посадового окладу за посадою, яку вони займали в цих державних органах, установах та організаціях, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, але не більше ніж два місяці.
Якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Враховуючи, що позивача було виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 03.01.2024 року, при цьому, позивач у періоди з 05.01.2024 по 03.02.2024 року та з 26.08.2024 по 28.08.2024 року перебував у відпустках загальною тривалістю 30 днів, двомісячний строк перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 сплив 03.04.2024 року.
Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 року №676 передбачено виплатити позивачу, який знаходився в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 понад 2 місяці, грошове забезпечення в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 03.04.2024 року (а.с. 29).
Згідно довідки від 24.11.2024 року №3720/фс, що позивачу у квітні 2024 року нараховано та виплачено грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби та премію виплачено у зменшеному розмірі порівняно з попередніми місяцями, а у травні 2024 року нараховано та виплачено лише оклад за військове звання та надбавку за вислугу років (а.с. 29 зв.б.).
Матеріалами справи встановлено, що за січень, лютий та березень 2024 року (в межах двомісячного строку перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , без врахування періодів перебування позивача у відпустках) грошове забезпечення позивачу нараховано та сплачено на виконання положень розділу XXVIII наказу Міністерства Оборони України №260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, за травень 2024 грошове забезпечення позивачу нараховано та виплачено у відповідності до п. 6 Порядку №260 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, у розмірі 2556,03 грн.
Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування інших складових грошового забезпечення позивачу за період з 01.05.2024 по 25.05.2024 року, а належні позивачеві виплати за вказаний період - оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд дійшов першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо клопотання представника позивача про призначення дати розгляду заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
За ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Апеляційний суд, враховуючи вимоги статті ст. 139 КАС України, відмовляє у задоволенні клопотання заявника про призначення дати розгляду заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції, оскільки це є передчасно, без надання відповідних доказів щодо понесених судових витрат, про стягнення яких сторона у справі звертається до суду.
Крім того, колегія суддів роз`яснює заявнику, що у відповідності до вимог ч. 7 ст. 139 КАС України, він має право надання відповідних доказів щодо понесених судових витрат в апеляційні інстанції протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення апеляційним судом.
Тільки після надання, у визначений ч.7 ст. 139 КАС України, строк цих доказів апеляційним судом буде виршіено питання щодо призначення до розгляду заяви про розподіл судових витрат з правничої допомоги.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.
Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Татунця Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 січня 2025 року у справі  № 200/7782/24 за позовом Татунця Владислава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 16 квітня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  Е.Г. Казначеєв