ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/25758/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року (головуючий суддя Дєєв М.В.) 
          в адміністративній справі №160/25758/24 за позовом   ОСОБА_1  до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області          про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

          Позивачка,  ОСОБА_1 , звернулася 25.09.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:      
          - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 28.06.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.
          В обґрунтування позову вказано, що позивачці з 23.12.2014 року було спочатку призначено пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», а потім з 25.03.2024 переведено на пенсію за віком відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 28.06.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила перерахувати та виплачувати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум. За результатами розгляду поданого звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 06.08.2024 відмовило у його задоволенні, зазначивши, що пенсію позивачу розраховано згідно норм чинного законодавства. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству України. З огляду на вказане, позивач просила задовольнити позовні вимоги.           
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року у задоволенні позову відмовлено.
          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії може бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України №1058-IV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце перепризначення пенсії за Законом України №1058-IV, а тому не має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки. Отже, фактично позивач звернувся за перепризначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак, вважає правомірним застосування відповідачем частини 3 статті 45 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин.          
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.
          Вказує, що позивач до 25.03.2024 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ та з 25.03.2024 за заявою позивача призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Таким чином, у даному випадку позивач має право на призначення іншої пенсії за іншим Законом. Для визначення розміру пенсії позивача мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону №1058-IV. Отже відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV. Таким чином, Позивач вважає, що відповідачем неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні та не враховано приписи частини другої статті 40 Закону №1058-ІV.
          Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23.12.2014 року було спочатку призначено пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», а потім з 25.03.2024 переведено на пенсію за віком відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила перерахувати та виплачувати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.08.2024 року №44188-30608/П-01/8-0400/24 позивача було повідомлено, що застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022-2023 роки для розрахунку пенсії при здійсненні перерахунку відповідно до статті 42 Закону №1058 не має законних підстав. 
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021 2022 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
          Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, зазначивши, що в даному випадку мало місце перепризначення пенсії, тому не має враховуватися показник середньої заробітної плати за 3 календарні роки.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею  46  Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон  №1058-IV, який розроблений відповідно до  Конституції України  та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01.01.2004 року Закон  №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема у постановах від 29.10.2018 року у справі № 348/2305/16-а, від 23.11.2018 року у справі № 465/8263/14-а, від 11.12.2018 року у справі  № 493/1869/17, від 21.12.2019 року у справі  №211/2459/17(2-а/211/160/17), від 27.02.2019 року у справі  №185/756/17  (2-а/185/109/17), від 19.06.2020 року у справі № 759/6396/16-а, від 23.06.2020 року у справі №751/10237/16-а, від 17.09.2020 року у справі  № 233/3458/17  та від 12.08.2021 року у справі  №640/20298/19.
Статтею 8 Закону  №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону  № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія  за віком;
пенсія по інвалідності;
пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами частини другої статті 40 Закону  №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: 
Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; 
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. 
Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); 
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно пунктів 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №  1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. 
До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач наголошує, що суд першої інстанції не врахував.  що вперше позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, обраховану відповідно до положень Закону  №1058-IV, що не є різновидом пенсії за віком і дає підстави для врахування при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за, 2021, 2022, 2023 роки.
Таким чином, ключовим у цій справі є  питання наявності у позивача, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, що обчислена відповідно до положень Закону  №1058-IV, права на призначення пенсії за віком відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058-IV після досягнення пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 23.12.2014 року відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, з 25.03.2024 позивачка набула право на пенсію за віком відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила перерахувати та виплачувати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.08.2024 року №44188-30608/П-01/8-0400/24 позивача було повідомлено, що застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022-2023 роки для розрахунку пенсії при здійсненні перерахунку відповідно до статті 42 Закону №1058 не має законних підстав. 
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за, 2021 2022,  2023 роки.
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Так, частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною 3 статті 45 Закону  №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. 
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.06.2020 року у справі  №127/7522/17, де зазначив, що за змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Разом з тим, у справі, яка розглядається суд першої інстанції встановив, що позивачу була призначена пенсія з 23.12.2014 року за вислугу років відповідно до  Закону №1788-ХІІ.
Водночас, за призначенням пенсії за віком відповідно до  Закону №1058-ІV  позивач  звернувся вперше 28.06.2024 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що  Верховний Суд України вже аналізував подібні правовідносини і у постанові від 29.11.2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який  передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону  №1058-IV,  має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною 3 статті 45 Закону  №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11.02.2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11.01.2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону  №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення  іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону  №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23.10.2018 року у справі №317/4184/16-а (про що зазначає позивач у касаційній скарзі), від 27.11.2024 року у справі  № 560/11681/23  та від 16.01.2025 року у справі № 580/4901/22 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд у постанові від 31.01.2025 року у справі №200/1478/24 дійшов висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до Закону  №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що у разі переходу з пенсії за вислугу років (призначеної за Законом Закону України "Про пенсійне забезпечення") на пенсію за віком (призначену за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") слід застосовувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки перед зверненням.
Так, положеннями частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що показник середньої заробітної плати визначається за три календарні роки перед зверненням за пенсією. 
Перехід із пенсії за вислугу років на пенсію за віком є призначенням нового виду пенсії, а не переведенням.
Призначення пенсії за віком після отримання пенсії за вислугу років не є переведенням на інший вид пенсії в розумінні частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Це призначення нового виду пенсії, оскільки пенсії за віком і за вислугу років мають різні правові підстави та умови призначення.
Отже, звернення за пенсією за віком після отримання пенсії за вислугу років є новим призначенням, а не переведенням. 
У такому разі слід застосовувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки перед зверненням, як прямо передбачено частиною 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому колегія судів апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції не дослідив зазначених норм та висновків Верховного Суду, що призвело до помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.
Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позову сплачений судовий збір у розмірі 969грн. (квитанція ID:9567-7298-7244-7313 від 25.09.2024) (а.с.14) та апеляційної скарги – 1454 грн. (квитанція ID:2316-7632-7421-4508 від 24.12.2024).
Між тим, апеляційний суд зауважує, що за подання позову у цій справі сплаті підлягав судовий збір у розмірі 968,96 грн. (0,4*3028*0,8), а не 969 грн., та апеляційної скарги -  у розмірі 1162,75 грн. (150%*968,96*0,8), а не 1454 грн., як сплатила позивачка.
Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 968,96 грн. (квитанція ID:9567-7298-7244-7313 від 25.09.2024 на суму 960 грн.)  та апеляційної скарги 1162,75 грн. (квитанція ID:2316-7632-7421-4508 від 24.12.2024 на суму 1454 грн.), що в загальному розмірі складає 2131,71 грн. Інші частинм суми згідно з квитанціями ІD:9567-7298-7244-7313 від 25.09.2024 та ІD:2316-7632-7421-4508 від 24.12.2024 є надміру сплаченим судовим збором, яка повертається відповідно до Закону України «Про судовий збір».
Так, повернення надміру сплаченого судового збору повинно вирішуватися шляхом постановлення судом ухвали відповідно до норм статті 7 Закону України «Про судовий збір», а не норм ст.139 КАС України. За таких обставин, оскільки відсутня заява про повернення надміру сплаченого судового збору, то немає підстав для повернення надміру сплаченого судового збору шляхом постановлення судового рішення, оскільки статтею 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено інший порядок вирішення такого питання.
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року – скасувати.
Прийняти нову постанову про задоволення позову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 28.06.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.
Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427 сплачений позивачем судовий збір за подання позову (968,96грн.) та апеляційної скарги (1162,75грн.) в загальному розмірі 2131,71 грн. (квитанція ID:9567-7298-7244-7313 на суму 960 грн. та квитанція ІD:2316-7632-7421-4508 від 24.12.2024 на суму 1454 грн.).
Постанова набирає законної сили 17.04.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
          В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко