ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1831/24                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ          

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПЕТРОЛІУМ" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним дії ДПС України щодо призначення фактичної перевірки позивача;
- визнати протиправними дії ДПС України щодо складення акту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки та щодо викладення в акті відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 01.11.2022 інформації про відмову посадовим (службовим) особам ДПС України у допуску до проведення фактичної перевірки;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15.01.2024 №38-Р;
- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 990614201901936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15 11 2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани. Автошлях Київ-Одеса 17 км.+ 170м. та поновити дію зазначеної ліцензії з 15.01.2024.
Разом із позовною заявою ТОВ "АВТОПЕТРОЛІУМ" подало заяву про забезпечення позову, в якій просило зупинити дію розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15 січня 2024 року N38-р "Про анулювання ліцензії щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 990614201901936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
16.01.2024 судом першої інстанції зареєстровано заяву ТОВ "АВТОПЕТРОЛІУМ" про збільшення вимог до заяви про забезпечення позову, в якій додатково просив зобов`язати ГУ ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 990614201901936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м. та поновити дію зазначеної ліцензії з 15.01.2024.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року заяву ТОВ "АВТОПЕТРОЛІУМ" задоволено частково. Зупинено дію розпорядження ГУ ДПС у Київській області від 15 січня 2024 року N38-р "Про анулювання ліцензії щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 990614201901936) з терміном дії з 15.11.2019 по 15.11.2024 за місцезнаходженням: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Автошлях Київ-Одеса 17 км.+170м до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ГУ ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вжиті заходи забезпечення позову фактично підмінюють собою судове рішення про задоволення по суті позовних вимог.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у випадку скасування заходів забезпечення позову настануть невідворотні наслідки для позивача, які унеможливлять відновлення його становища, як платника податків.
ДПС України відзив на апеляційну скаргу не подавав, однак її позиція є аналогічною до позиції скаржника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалами справи, позивач є власником ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі з реєстраційним номером 990614201901936 з терміном дії до 15.11.2024 (а.с.27-28 т.1).
Розпорядженням від 15.01.2024 №38-Р ГУ ДПС у Київській області вирішено анулювати ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі з реєстраційним номером 990614201901936 (а.с.25-26 т.1).
Вважаючи вказане розпорядження протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову було обґрунтовано тим, що він займається господарською діяльністю з оптової торгівлі палива (Код КВЕД 46.71); виробництвом продуктів нафтоперероблення (Код КВЕД 19.20 основний) та має ліцензію да право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, а спірне розпорядження створює правові наслідки у вигляді анулювання ліцензій та призводить до зупинення господарської діяльності товариства позивача, призводить до втрати прибутку від здійснення господарської діяльності, несплату податків, неможливість виплати заробітної плати персоналу, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування та введення простою у товаристві, зрив виконання договорів поставки нафтопродуктів (палива) суб?єктам господарювання, внаслідок чого підприємство буде вимушене покривати збитки контрагентам та сплачувати необґрунтовані штрафні санкції, що призводить до руйнування ділової репутації перед контрагентами. Позивач зазначає, що наслідком анулювання ліцензії є припинення його діяльності у сфері торгівлі пальним; втручання в господарську діяльність товариства; невідворотність втрат людей та бюджетів; розрив відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або навіть неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов висновку, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії. Анулювання ліцензії, в свою чергу, призводить до зупинення господарської діяльності підприємства позивача, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності; неможливість виплати заробітної плати персоналу та введення простою у товаристві. Крім того, діючим законодавством не передбачена процедура поновлення ліцензії, тобто скасування дії ліцензії призведе до неможливості фактичного виконання судового рішення у разі задоволення судом позову.
За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Частинами 1, 2 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Водночас підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з положеннями ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч.6 ст.154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Проте, сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вважає, що заявником не доведено, а судом першої інстанцій не встановлено і не підтверджено, у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.
Так, як вже зазначалось вище, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
Проте оскаржуване судове рішення у цій справі не містить жодного обґрунтованого та доведеного мотиву, з якого суд дійшов висновку, що невжиття заходів у вигляді зупинення розпорядження про анулювання ліцензій на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, як і не вказано, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, складність вчинення цих дій, як і не встановлено, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд обмежився лише висновками, що анулювання ліцензій призведе до припинення діяльності позивача, і можливо до розриву господарських взаємовідносин та вивільнення працівників, при цьому судом не надано належної оцінки доводам заявника з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову. Судом не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача розпорядженням ГУ ДПС у Київській області №38-р від 15.01.2024.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Колегія суддів суду вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заявником у цій справі жодним чином не доведено та документально не підтверджено обставини (матеріали справи не містять відповідних належних та допустимих доказів), які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності позивача, зокрема: щодо кількості працівників, яких буде звільнено, чи яким не можливо буде виплачувати заробітну плату; кваліфікацію таких працівників, вивільнення яких призведе до неможливості чи ускладнення відновлення діяльності, як стверджує позивач; щодо наявності зобов`язань перед третіми особами, виконання яких буде неможливим; обґрунтованого розрахунку можливих фінансових збитків тощо.
Тобто, позивач у межах цієї справи навів лише загальні твердження про можливість настання негативних наслідків для його господарської діяльності, зазначив про порушення, які на його думку, було допущено при проведенні перевірки, проте, жодної конкретної аргументації не вказано та доказів на її підтвердження не надано. Крім того, слід зазначити, що доводи позивача у заяві про забезпечення позову фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним розпорядженням контролюючого органу.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення суб`єкта владних повноважень зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Щодо доводів позивача відносно того, що анулювання ліцензій на право роздрібної та оптової торгівлі паливом призводить до зупинки господарської діяльності слід також зазначити, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе і можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 08.03.2024 у справі № 600/6267/23-а, від 16.04.2024 у справі № 120/15171/23, який підлягає врахуванню при розгляді апеляційної скарги та вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на недоведення та непідтвердження належними та допустимими доказами обставин та фактів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача у разі не вжиття відповідних заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження ГУ ДПС у Київській області до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, внаслідок чого спірна ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що апеляційна скарга не містить жодних доводів та вимог про скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання ТОВ «АВТОПЕТРОЛІУМ» про забезпечення позову щодо зобов`язань ГУ ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі з реєстраційним номером 990614201901936 та поновити дію зазначеної ліцензії з 15.01.2024, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не враховано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, з огляду на відсутність передбачених законодавством підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення позову. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.
Керуючись ст.150, 151, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПЕТРОЛІУМ" про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма