ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 червня 2025 року
м. Харків
справа № 641/669/22
провадження № 22-ц/818/2052/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника Букіна Олексія Сергійовича, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року, постановлене суддею Курганниковою О.А.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2022 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого опалення за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2021 р., 3% річних, та інфляційних витрат в загальному розмірі 90 786,78 грн..
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилались на те, що відповідачі є споживачами КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами, однак в порушення вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, за надані послуги не сплачують в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Також позивач просить відшкодувати витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.04.2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено в повному обсязі.
28.11.2024 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.04.2023 року за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасовано.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до   ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - закрито.
Позовні вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до  ОСОБА_2   -  задоволено частково.
Стягнуто  ОСОБА_2  на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 62 161 грн.20 коп., інфляційні витрати в розмірі 4554 грн.05 коп., 3% річних в розмірі 1839 грн.39 коп.., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1240,50 грн., а всього 69 795 ( шістдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн.20 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Зазначає, що судом жодним чином не обґрунтовано причин з яких сума основної заборгованості визначена саме в цьому розмірі. Зі змісту додатку до позовної заяви «Інформація про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання» вбачається, що відомості у колонці № 3 «нарахування за опалення» та колонці № 9 «нарахування за підігрів води» фіналізуються в колонці № 15 «до оплати за місяць». Проте відповідний розрахунок наданий позивачем в колонці № 15 «до оплати за місяць» містить математичні помилки, зокрема навіть якщо звернути увагу на дані квітень 2017 року, то у колонці № 3 «нарахування за опалення» 268,69 грн. додають до даних колонки № 9 «нарахування за підігрів води» 665,55 грн. та у колонці № 15 «до оплати за місяць» отримують з незрозумілих причин 1404,55 грн. Відповідні помилки повторюються численну кількість разів по всій таблиці щодо нарахувань за період з 01.04.2017 року по 31.12.2021 року. Таким чином, зі змісту оскаржуваного рішення суду взагалі неможливо встановити, яким чином та виходячи з яких саме міркувань суд прийшов до висновку, що сума яка підлягає стягненню за період з 01.04.2017 року по 31.12.2021 року та складає саме 61 161,26 грн. Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення, вбачається, що судом було стягнуто з відповідача інфляційні витрати в розмірі 4554 грн.05 коп., 3% річних в розмірі 1839 грн.39 коп. Тобто судом не дивлячись на часткове задоволення позовних вимог було в повному обсязі задоволені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Акцентує увагу апеляційного суду, що розрахунок штрафних санкцій здійснюється виходячи з розміру основної заборгованості. Звертає увагу, що при поданні позовної заяви позивачем також не було долучено розрахунку штрафних санкцій, що унеможливлює перевірку обґрунтованості нарахування таких штрафних санкцій.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконала, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за оплату послуг.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_2 перебуває на реєстраційному обліку та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою користується послугами з централізованого опалення, тобто є споживачем КП «Харківські теплові мережі».
Згідно відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу за адресою: АДРЕСА_1  , заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2021 складає 84 393 грн. 34 коп.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.
За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житловою-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18).
Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Згідно з п. 18 «правли надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.
Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх.
За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.
Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги.
Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювано право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.06.2014 року по 31.12.2021 року в розмірі 84393,34 грн., також 3% річних – 1839,39 грн., індекс інфляції- 4554,05 грн.
Між тим, згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023р.
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.
Окрім того, законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту : «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки визначені статтями 257-259, 362,559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії». Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на час розгляду справи.
Колегія суддів, з урахуванням п.12,19 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вважає, що судом першої інстанції вірно визначено розмір заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року у сумі 62161,26 грн., що знаходиться в межах позовної давності.
Також, правильним є і рішення суду в частині наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, у якому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу певну грошову суму, а позивач має право вимагати її сплати від відповідача.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, оскільки це відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи та такий виконаний не за весь період заборгованості, а за три роки, а саме з 2019 року по 2021 рік.
Доводи представника відповідача про те, що розрахунок сум заборгованості має математичні помилки, колегією суддів не приймаються з огляду на таке.
Розрахунок суми боргу або переплат сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а тому наведені в ньому дані є обґрунтованими та належним чином підтверджують.
Апелянт вказує на математичну помилку у розрахунку заборгованості за квітень 2017 року та зазначає, що у колонці № 3 «нарахування за опалення» 268,69 грн. додають до даних колонки № 9 «нарахування за підігрів води» 665,55 грн. та у колонці № 15 «до оплати за місяць» отримують з незрозумілих причин 1404,55 грн. 
Між тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за квітень 2017 року у колонці «борг на місяць» вказано – 934, 34 грн., яка складається 268,69 грн. – нарахування за опалення та 665,55 грн. – нарахування за підігрів води, отже доводи апелянта щодо наявної помилки у розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами справи.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в межах позовної давності.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                         Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                       О.В Маміна