Справа №578/1246/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Басова В. І.	
Номер провадження 33/816/32/25 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Демченко А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  у   залі   суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 578/1246/23 за апеляційною скаргою захисника ПУЛИНЦЯ Б. А. на постанову судді Краснопільського районного суду Сумської області від 19.10.2023, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
захисника – адвоката Пулинця Б. А., 
установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ПУЛИНЕЦЬ Б. А. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушень в діях його підзахисного, оскільки суддя розглянув справу у його та ОСОБА_2 відсутність, безпідставно відмовивши у проведенні судового засідання за його участі в режимі відеоконференції, чим порушив право на захист. Відсутні докази на підтвердження керування його підзахисним т/з, автомобілем керувала інша особа, була порушена процедура огляду на стан сп`яніння, його підзахисному не було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, в протоколі за ст. 122-4 КУпАП не зазначений порушений пункт ПДР, протокол за ст. 124 КУпАП містить певні виправлення, в результаті ДТП будь-якої шкоди завдано не було, що виключає склад правопорушення.
Постановою судді Краснопільського районного суду Сумської області від 19.10.2023 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП на нього було накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 28.07.2023 о 16:13 вул. Вдовиченка в с. Самотоївка керував т/з ВАЗ 2121, д. н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на портативний відеореєстратор DSJ D2-1100445, DSJ D2-8086512, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Крім того, 28.07.2023 о 16:03 вул. Вдовиченка в с. Самотоївка ОСОБА_2 , керуючи т/з ВАЗ 2121, д. н. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, чим спричинив матеріальні збитки, ДТП сталось під час руху заднім ходом, чим порушив вимоги п. 12.1, 10.9 ПДР, після чого залишив на порушення встановлених правил місце ДТП, до якої причетний, що було зафіксовано на портативний відеореєстратор DSJ D2-1100445; DSJ D2-8086512.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).
Враховуючи, що ОСОБА_2 і його захисник Пулинець Б. А. не були присутні під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення, з текстом постанови ознайомились 06.11.2023, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Вислухавши доводи захисника Пулинця Б. А., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушень, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 166712, серії ДПР18 № 490498 та серії ДПР18 № 490497 від 28.07.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_2 , керуючи т/з із ознаками алкогольного сп`яніння, під час руху заднім ходом не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, після чого залишив на порушення встановлених правил місце ДТП, до якої причетний, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:
- постановою про накладення стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а. с. 8);
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 щодо обставин вчинення ДТП за участі т/з ВАЗ 2121, д. н. НОМЕР_1 (а. с. 41);
- схемою місця ДТП (а. с. 40);
- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини встановлення особи водія ОСОБА_2 як особи, яка вчинила ДТП і яка залишила місце ДТП, його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я (а. с. 12).
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_3 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушень, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. 
Диспозиції ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколах поліцейських та у постанові судді суду першої інстанції присутні посилання на порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР, згідно яких:
- п.  10.9 – під час руху т/з заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб; 
- п. 12.1 – під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан т/з, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 2.5 – водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. При цьому процедура медичного огляду закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (ч. 6 ст. 266 КУпАП, п. 6, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду»).
Відеозапис подій є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння, тому свідома відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в порушення вимог п. 2.5 ПДР цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали адміністративні матеріали, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_2 мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється. 
Так, як убачається з відеореєстратора службового автомобіля, у полі його зйомки знаходиться т/з ВАЗ 2121, д. н. з. НОМЕР_1 , який деякий час рухається на невеликій швидкості назустріч поліцейським, а потім включає правий поворот і зупиняється. Коли поліцейські підходять, то на місці водія т/з ВАЗ 2121 перебуває саме ОСОБА_2 , а на передньому пасажирському сидінні – інша особа. Під час спілкування поліцейських із ОСОБА_2 останній підтвердив, що незадовго до його зупинки поліцейськими він, рухаючись заднім ходом, зачепив стовп. На питання поліцейського: «Що Ви там робили?», ОСОБА_2 відповів: «Ми там бухали». При цьому ОСОБА_2 жодного разу не заперечував, що за кермом був не він, а інша особа, яка була разом з ним. На пропозицію поліцейських пройти огляд на стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з або в закладі охорони здоров`я у зв`язку із ознаками сп`яніння ОСОБА_2 в категоричній формі відмовився.
Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_2 із ознаками алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає приписам законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.5 ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), тому доводи апеляційної скарги про порушення процедури огляду на стан сп`яніння і керування т/з іншою особою, ніж ОСОБА_2 , є необґрунтованими і на увагу не заслуговують, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються відеозаписами.
Адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає, крім іншого, за залишення водіями т/з на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. При цьому згідно термінів, що наведені у ПДР (п. 1.10): дорожньо-транспортна пригода – це подія, що сталася під час руху т/з, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки; залишення місця дорожньо-транспортної пригоди – це дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку т/з.
Таким чином, незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, конкретного пункту (чи підпункту пункту) ПДР, вказаний процесуальний документ не є недійсним, а як доказ – не є недопустимим, оскільки він містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) – залишення водієм т/з місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність – ст. 122-4 КУпАП, тощо, внаслідок чого доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно ЗУ «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3).
Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про недійсність протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, через наявні у ньому виправлення, оскільки ці недоліки не є суттєвими і не спотворюють суть цього документа.
Є безпідставними і твердження захисника про порушення суддею суду першої інстанції права на захист через відсутність сторін в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 та його захисник Пулинець Б. А. були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, однак в судове засідання не прибули. Особисто ОСОБА_2 з будь-яким клопотанням, у тому числі і про відкладення судового розгляду, в суд першої інстанції не звертався, а захисник Пулинець Б. А. подав відповідне клопотання після завершення судового розгляду (а. с. 74), внаслідок чого приписи ст. 277-2, 268 і 271 КУпАП не були порушені.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність заподіяної внаслідок ДТП шкоди, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , згідно яких у неї через пошкодження ОСОБА_2 опори був пошкоджений кабель Інтернету.
Враховуючи сукупність всіх фактичних обставин справи, здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставинах саме ОСОБА_2 , керуючи т/з із ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив ДТП, після чого залишив місце ДТП, до якого був причетний, так як будь-який обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тому доводи апеляційної скарги і з цих підстав на увагу суду не заслуговують.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених  ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику ПУЛИНЦЮ Б. А. строк на апеляційне оскарження постанови судді Краснопільського районного суду Сумської області від 19.10.2023.
Постанову судді Краснопільського районного суду Сумської області від 19.10.2023 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ПУЛИНЦЯ Б. А. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов