ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2025 року                                                                      
м. Київ
справа № 706/939/20
провадження № 61-12597св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Служба у справах дітей Христинівської міської ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області                         від 24 листопада 2023 рокупід головуванням судді Орендарчука М. П. та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Фетісова Т. Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю .В.у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Христинівської міської ради, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:
- визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- внести до актового запису № 5 від 11 січня 2007 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміни і батьком дитини записати ОСОБА_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 ,                            ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтовувала тим, що з 14 вересня 2004 року по 04 серпня 2008 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера Централізованої бібліотечної системи                 м. Черкаси, де познайомилась з ОСОБА_2 . Внаслідок виниклих стосунків між сторонами, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася донька ОСОБА_3 . Оскільки, позивач з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинений за її прізвищем, а ім`я та по-батькові з її слів.
Також позивач зазначила, що після народження дитини несе весь тягар на її утримання, а відповідач жодного інтересу до доньки не проявляє та матеріально її не підтримує.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Христинівський районний суд Черкаської області рішенням від 24 листопада                      2023 року позов задовольнив частково.
Визнав ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вніс до актового запису № 5 від 11 січня 2007 року про народження ОСОБА_3 ,                          ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміни і батьком дитини записати ОСОБА_2 ,                      ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше     50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У частині стягнення аліментів з дня звернення до суду відмовив.
По результатам перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Черкаський апеляційний суд постановою від 13 березня 2024 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2023 року в частині стягнення аліментів, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та в частині відмови в стягненні аліментів з дня звернення до суду з позовом скасував та прийняв в цій частині нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше               50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Черкаський апеляційний суд постановою від 06 серпня 2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , апеляційну скаргу залишив без задоволення. Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2023 року залишив без змін.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підставі статті 109 ЦПК України факт, для встановлення якого у справі призначалася судова генетична експертиза, має бути встановлений, адже експертне дослідження не було проведено внаслідок ухилення від надання біологічних зразків саме відповідача у справі.
Відповідач достовірно знаючи про факт призначення експертизи, приймаючи                участь в судових засіданнях між відновленнями судового провадження після неодноразового повернення справи з експертної установи через неможливість її проведення, яке двічі відкладалося через заяви самого відповідача, в подальшому не отримував повідомлення, станом проведення експертного дослідження не цікавився, до суду з відповідними клопотаннями про дату та час проведення не звертався, що свідчить про умисне вчинення ним дій з метою унеможливлення проведення експертизи, що і є ухиленням.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2024 року представник Глущенко О. С. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2023 рокута постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позову повністю.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктом 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Представник Глущенко О. С. вказує, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин статтю 135 СК України, зокрема, судами не було враховано висновок, який викладено у постанові Верховного Суду  від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц.
Також зазначає, що у спірних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, стосовного того, які документи є достатніми для підтвердження запису про батька дитини за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється (витяг з актового запису про народження дитини, довідка про запис відомостей батька за вказівкою матері на підставі статті 135 СК України, чи довідка і витяг з актового запису). Крім цього, відсутній висновок Верховного Суду, стосовно того, які саме підстави позову, в системному тлумаченні статей 125, 135 СК України мають бути визначені при розгляді спору про визначення походження дитини за рішенням суду і якими доказами указані підстави мають бути підтверджені.
Додатково зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази про кровне споріднення дитини та відповідача, крім висновку суду, що зроблений на підставі ухилення від судової генетичної експертизи.  
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 14 жовтня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Христинівського районного суду Черкаської області. 
06 листопада 2024 року цивільна справа № 706/939/20 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася донька                        ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень 11 січня 2007 року зроблено актовий запис № 5. Батьками дитини зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Згідно витягу від 31 липня 2020 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України відомості про батька дитини внесені зі слів матері.
Христинівський районний суд Черкаської області ухвалою від 15 квітня 2021 року, постановленою у судовому засіданні за участю відповідача ОСОБА_2 , у справі призначив судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. 
При цьому положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.
Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява                         № 3451/05, § 34).
Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У справі, яка переглядається, Христинівський районний суд Черкаської області ухвалою від 15 квітня 2021 року призначив судово-біологічну (судово-генетичну) експертизуна вирішення якої поставив таке питання:
- чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалив відібрати у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 біологічні зразки для проведення експертизи.
Зобов`язав позивача разом з дитиною та відповідача прибути для проходження експертизи до експерта у визначений час, зокрема, і для відібрання зразків біологічного матеріалу, маючи при собі документи, що посвідчують особи.
Роз`яснив сторонам у справі, що відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Оплату за проведення експертизи поклав на позивача.
Виконання експертизи доручив Київському міському клінічному бюро                              судово-медичної експертизи.
Христинівський районний суд Черкаської області листом від 15 червня 2021 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися 22 липня 2021 року о 12 год. 00 хв. до експертної установи для відбору зразків крові за ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року.
Зазначене повідомлення направлено на поштову адресу відповідача ОСОБА_2 .
Заявою від 21 липня 2021 року представник відповідача адвокат Глущенко О. С. просив суд повідомити відповідача про дату відібрання біологічних зразків, оскільки йому невідома дата.
Христинівський районний суд Черкаської області листом від 06 серпня 2021 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися 27 серпня 2021 об 11 год. 00 хв. до експертної установи для відбору зразків крові за ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року.  
Зазначене повідомлення відповідач отримав 12 серпня 2021 року. 
Заявою від 26 серпня 2021 року представник відповідача повідомив суд про неможливість його явки до експертної установи на вказану дату у зв`язку з хворобою.
Експертна установа листом від 31 серпня 2021 року ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року про призначення судової генетичної експертизи повернула без виконання у зв`язку з неявкою відповідача для відбору біологічного матеріалу.
Христинівський районний суд Черкаської області листом від 10 січня 2022 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися до експертної установи для відбору біологічних зразків.
Експертна установа листом від 24 січня 2022 року ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року про призначення судової генетичної експертизи повернула без виконання у зв`язку з неявкою відповідача для відбору біологічного матеріалу.
Після чого розгляд справи було судом відновлено, однак розгляд справи відкладався двічі за клопотанням представника відповідача.
Христинівський районний суд Черкаської області листами від 21 вересня 2022 року та від 18 жовтня 2022 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися                          28 жовтня 2022 року об 11 год. 30 хв. до експертної установи для відбору зразків крові за ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня                     2021 року.
Листи від 21 вересня 2022 року та 18 жовтня 2022 року, направлені відповідачу на його поштову адресу, повернулися до суду із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
Експертна установа листом від 03 листопада 2022 року ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року про призначення судової генетичної експертизи повернула без виконання у зв`язку з неявкою відповідача для відбору біологічного матеріалу.
Христинівський районний суд Черкаської області листами від 28 лютого 2023 року та від 23 березня 2023 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися                              31 березня 2023 року о 10 год. 30 хв. до експертної установи для відбору зразків крові за ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року.
Христинівський районний суд Черкаської області листом від 03 квітня                                      2023 року повідомив відповідача про необхідність з`явитися 05 травня 2023 року                   об 11 год. 00 хв. до експертної установи для відбору зразків крові за ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року.
Указані повідомлення, направлені відповідачу на його поштову адресу, повернулися до суду із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
Експертна установа листом від 08 травня 2023 року ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року про призначення судової генетичної експертизи повернула без виконання у зв`язку з неявкою відповідача для відбору біологічного матеріалу.
При цьому, позивач разом з неповнолітньою донькою з`являлися для відбору біологічних зразків до експертної установи у м. Київ з м. Христинівка Черкаської області усі сім разів за викликом експертів.
Основоположний принцип змагальності судочинства вимагає, щоб судові документи належним чином вручалися стороні в справі, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не йде так далеко, щоб зобов`язати національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему (див. рішення у справі Lazarenko and Others v. Ukraine), № 70329/12 та 5 інших, § 37, від 27 червня     2017 року). Таким чином, органи влади можуть нести відповідальність лише за ненадсилання відповідних документів заявнику (див. рішення у справі Voytsekhovskyy v. Ukraine [GC] (ухв.), № 41881/18, § 10, від 26 січня 2023 року), чого не було у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22).
Судова практика з указаного процесуального питання щодо застосування статті 109 ЦПК України є сталою та незмінною.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції призначив у справі                                судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу з використанням ДНК, а                    ОСОБА_2 отримуючи повідомлення суду за своєю поштовою адресою, яку він повідомив суду, неодноразово не з`являвся до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для відбору експериментальних зразків, яка призначалася 7 разів з моменту винесення ухвали про призначення експертизи.
За таких обставин колегія судів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про застосування наслідків ухилення відповідача від участі у проведенні                         судово-біологічної (судово-генетичну) експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій неправильно було застосовано статтю 135 СК України до спірних правовідносин, зокрема судами              не було враховано висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 336/1357/16-ц є такими, що не заслуговую на увагу, оскільки висновки у цій справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Посилання у касаційній скарзі на те, що у спірних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, стосовного того, які документи є достатніми для підтвердження запису про батька дитини за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється (витяг з актового запису про народження дитини, довідка про запис відомостей батька за вказівкою матері на підставі статті 135 СК України, чи довідка і витяг з актового запису), а також відсутній висновок Верховного Суду, стосовно того, які саме підстави позову, в системному тлумаченні статей 125, 135 СК України мають бути визначені при розгляді спору про визначення походження дитини за рішенням суду і якими доказами указані підстави мають бути підтверджені, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у тих випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зазначені доводи заявника відхиляються касаційним судом з огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи. Водночас, як свідчить характер доводів заявника, вони фактично зводяться до незгоди із наданою судом оцінкою обставин справи та вказують на переоцінку доказів у справі, що суперечить положенням статті 400 ЦПК України.
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи суд касаційної інстанції не встановив. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Висновок за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 листопада                   2023 рокуу незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. В. Литвиненко
| А. І. Грушицький
| Є. В. Петров