Номер провадження: 22-ц/813/2085/25 
Справа № 516/584/23
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І. Д.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,
за участю позивача ОСОБА_1 , її представника – адвоката Багно Л.Ф., представника відповідача – Ревенка А.Д.,
переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 08 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа орган опіки та піклування в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області) про стягнення аліментів на дітей та визначення місця проживання дітей з матір`ю, -

В С Т А Н О В И В:
18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей – доньок ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 20 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Також позивачка просила визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що 25 липня 2010 року позивачка та відповідач уклали шлюб. В шлюбі народились доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 03 січня 2020 року за рішенням суду шлюб був розірваний. Після розлучення на утриманні позивачки перебувають їх спільні діти. До квітня 2022 року відповідач сплачував аліменти на дітей в обумовленому між ними розмірі, а саме 1 000 євро на місяць, на двох дітей. Після квітня 2022 року відповідач почав в односторонньому порядку зменшувати розмір аліментів та сплачувати їх не регулярно. Утримання двох доньок вимагає значних коштів, яких у позивача на цей час немає. Розмір аліментів обумовлений тим, що відповідач є лікарем та з часів спільного проживання працює на круїзних лайнерах за фахом та має значний дохід і до цього часу, а тому в змозі сплачувати аліменти на дітей в розмірі 40 000 грн на місяць.
Також між позивачем та відповідачем постійно виникають спірні питання щодо місця проживання дітей, відповідач наполягає на тому що діти повинні знаходитись на цей час за кордоном, позивач з цим не згодна, що призводить до постійних погроз зі сторони відповідача про те, що він вивезе дітей за кордон самостійно без дозволу позивачки. Відсутність офіційного рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю позбавить її права на захист у разі активних дій відповідача щодо вивозу дітей за кордон, крім того на сьогодні відповідно до встановлених правил один з батьків має таке право без дозволу іншого з батьків, і, крім того на цей час оригінали свідоцтва про народження дітей знаходяться саме у відповідача та на вимогу позивачки він їх не повертає.
Представник відповідача звернувся до суду з відзивом на позов в якому зазначив наступне. Так, утримання дітей батьками є обов`язком двох батьків, відповідно до ст. 141 СК України та ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Позивачка вимагає стягувати з відповідача аліменти на дітей у загальному розмірі 40 000 грн, тобто загальні витрати батьків на дітей повинні складати 80 000 грн на місяць. Однак, позивачкою не надано доказів того, що утримання дітей на цей час потребує такої суми, тобто позивачкою не доведено, що вона на цей час витрачає на дітей 80 000 грн, половину з яких повинен сплачувати батько. Також, позивачка посилається на розписку, в якій відповідач зобов`язується сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1 000 євро щомісяця, як на доказ існування домовленості між батьками щодо розміру аліментів. Проте, розписка не є передбаченим ч. 1 ст. 189 СК України письмовим, нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів на дітей, а тому не є доказом, що підтверджує існування домовленостей між батьками стосовно сплати аліментів. На цей час відповідач є безробітним, перебуває в Україні та намагається працевлаштуватись. На цей час на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки та новонароджена дитина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є відповідач. Відповідач визнає, що до 2022 року працював за кордоном по контракту на круїзних лайнерах, однак на цей час він не працевлаштований. Відповідач погоджується із тим, що повинен сплачувати аліменти, однак вважає обґрунтованим та справедливим розмір аліментів на рівні 4 000 грн на одну дитину щомісячно, тобто загалом 8 000 грн. Крім того, представник просить врахувати, що відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства, що настало у зв`язку із впливом на стан здоров`я аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим отримує пенсію, яка на цей час є єдиним джерелом його доходу. Щодо визначення місця проживання дітей, представник відповідача зазначив, що відповідач не стверджував та не стверджує, що діти повинні проживати з ним або є потреба у проживанні дітей за межами України, доказів існування наведених обставин позивачкою не надано. Відповідач ніколи не заперечував проти проживання дітей з матір`ю. Зазначенні факти, на думку представника відповідача, свідчать про те що між сторонами не існує спору щодо визначення місця проживання дітей, а тому відсутній предмет спору в цій частині, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині. Одночасно представником у відзиві на позов зазначено, що позивачка проходить стажування у медичному центрі, тобто є безробітною, а орган опіки або суд не може передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. На підставі викладеного, представником зроблено висновок, що відсутні підстави для пред`явлення позову в цій частині, адже суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.
Ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 03 січня 2024 року на підставі клопотання представника позивачки було витребувано: інформацію від Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону України з 03.12.2019 по теперішній час громадянином України ОСОБА_2 ; - інформацію чи була підставою для перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 працевлаштування на морському судні, якщо так, то вказати компанію, що направила на працевлаштування та судно, на яке направлявся ОСОБА_2 по кожному перетину державного кордону України; інформацію від АТ КБ «Приватбанк» про руху коштів по усіх рахунках (у разі наявності) ОСОБА_2 за період з 03.12.2019 по теперішній час із зазначенням підстав отримання коштів; інформацію від АТ «Універсал Банк» про рух коштів по усіх рахунках (у разі наявності) ОСОБА_2 за період з 03.12.2019 по теперішній час із зазначенням підстав отримання коштів; інформацію від Державної служби морського і водного транспорту та судноплавства України щодо одержання ОСОБА_2 посвідчення особи моряка в Україна та у разі одержання надати його копію; інформацію від Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про одержання ОСОБА_2 робочого диплому моряка з зазначенням посади та дати одержання даного диплому та підтвердження (підвищення) кваліфікації з наданням копій таких документів.
Представник позивачки в судовому засіданні в суді першої інстанції позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та на підставі доказів, які надано в підтвердження розміру аліментів.
Позивачка в судовому засіданні також позов підтримала та окремо зазначила, що не зважаючи на заяви представника відповідача щодо відсутності спору щодо визначення місця проживання дітей, позивачка наполягає на їх задоволенні, оскільки відповідач продовжує наполягати на вивозі дітей за кордон, постійно змінює своє ставлення щодо їх місця проживання та на цей час документи дітей знаходяться у нього, що йому, як особі у якої немає перешкод для виїзду за кордон, нічого не заважає вивезти дітей без її дозволу, в той час коли діти знаходяться разом з ним. Відсутність рішення суду щодо визначення місця проживання дітей разом із матір`ю позбавляє її права на захист у разі вчинення таких дій відповідачем. Одночасно позивачем зазначено, що на цей час вона працює в сфері косметології та має постійний дохід.
Відповідач в судове засідання до суду першої інстанції не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на частковому задоволенні позову ОСОБА_1 , в частині стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн на дитину щомісяця, що на думку сторони відповідача є достатнім, співмірним та обґрунтованим розміром аліментів, з урахуванням доходів та витрат відповідача на цей час. В частині визначення місця проживання дітей із матір`ю представником було зазначено, що спору між батьками не існує на цей час, відповідач не заперечує щодо проживання доньок разом з матір`ю, а тому на думку представника, справа в цій частині підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.
Орган опіки та піклування повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, однак представник до суду першої інстанції не з`явився, будь-яких заяв до суду не надали.
Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 08 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа орган опіки та піклування в особі Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області) про стягнення аліментів на дітей та визначення місця проживання дітей з матір`ю задоволено частково.
Визначено місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8 000 грн, щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави 1 073,60 грн судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 14 серпня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович подав апеляційну скаргу. Представник скаржника зазначив, що при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції не зазначається, на підставі яких обставин справи суд встановив розмір аліментів саме по 8 000 грн. 
Докази, надані позивачкою, не підтверджують реальне майнове становище батька та не є належними у зв`язку з тим, що не містять інформацію про предмет доказування. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують сплату відповідачем аліментів на утримання дітей у розмірі 500 євро на кожну дитину, тобто виконання розписки. Окрім того, позивачкою не доведено, що відповідач на теперішній час працевлаштований та отримує регулярний дохід. Представник зазначає, що відповідач є безробітним. Востаннє відповідач заробітну плату як моряк отримав в лютому 2020 року, оскільки з того періоду не працює за фахом.
Крім іншого, представник скаржника зауважив, що клопотання про витребування доказів було подане позивачкою з пропуском строку та позивачка не просила суд поновити цей строк. Окремо представник зазначив, що відповідач є інвалідом другої групи, має непрацездатних батьків пенсійного віку та малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також представник зазначив, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей. Тому представник скаржника просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позовні вимоги.
01 жовтня 2024 року представник позивачки – адвокат Багно Лілія Федорівна через підсистему Електронний суд подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Тому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
В судове засідання до апеляційного суду з`явились позивачка ОСОБА_1 , її представник – адвокат Багно Лілія Федорівна, представник відповідача – ОСОБА_8 . 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що офіційного підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 у 2023 році до суду сторонами не надано. Разом з цим, згідно банківських рахунків відповідача, його витрати протягом 2023 року значно перевищують його офіційні доходи, а саме розмір пенсії на рівні 8 000 грн, наприклад у липні 2023 року витрати відповідача складали понад 60 000 грн, при цьому банківський рахунок відповідач поповнював самостійно, тобто шляхом внесення готівки або переказу коштів з інших власних рахунків.
Крім того, судом враховано, що відповідач з певною періодичністю продовжує перетинати кордон та відсутній в Україні по декілька місяців, що може свідчити про отримання доходу за межами України, при цьому судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на перетинання відповідачем кордону з метою лікування, оскільки жодного доказу в підтвердження цього до суду не надано.
Відповідач, зі слів позивачки, сплачував аліменти до осені 2022 року на рівні 500 євро (що за курсом НБУ складало приблизно 18 000 грн), що відповідачем не заперечується, тобто ОСОБА_2 розраховував в той час на певний дохід та міг сплачувати аліменти в такому розмірі. Посилання представника відповідача на наявність у відповідача заощаджень, які він зараз витрачає суд відхилив, оскільки відповідачем не надано жодного підтвердження наявності таких заощаджень станом на 2021 рік, на момент втрати роботи за ствердженням відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За положеннями ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 2010 по 2020 рік. В шлюбі народились діти – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтва про народження. Діти на теперішній час постійно проживають з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи не спростовувались в процесі розгляду справи.
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 ОСОБА_2 з липня 2021 року не сплачує єдиний соціальний внесок як застрахована особа, тобто не отримує офіційний дохід.
ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що настала у зв`язку із впливом на стан здоров`я аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою від 11.06.2014.
Відповідач не заперечує факт роботи лікарем на круїзних лайнерах, однак при цьому зазначає що останній раз працював в кінці 2020 року. Посвідчення особи моряка, яке було оформлено ОСОБА_2 було дійсним до червня 2021 року.
Відповідно до інформації наданої на вимогу суду Адміністрацією судноплавства 10 листопада 2020 року ОСОБА_2 звертався на ім`я капітана морського порту Одеса із заявою-анкетою про оформлення (продовження строку дії) посвідчення особи моряка, при цьому в заяві зазначено, що посада особи Доктор, назва судна World Explorer, трудова діяльність в установі Vikand.
Позивачкою до суду надано роздруковану з сайту Linkedin (американська соціальна мережа для пошуку і встановлення ділових контактів) сторінку ОСОБА_9 , на якій особою зазначено, що працює у Vikand Solutions на судні Crystal Cruises з грудня 2021 року по теперешній час (1 рік 10 місяців), тобто станом на вересень 2023 року.
18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, відповідно до наданої АТ «Універсал Банк» банківської інформації на особистому рахунку ОСОБА_2 постійно здійснювався рух грошових коштів, при цьому з вказаної інформації вбачається, що витрати відповідача значно перевищують його доходи, а саме пенсійні та соціальні виплати на які наголошував відповідач в процесі розгляду справи. Зокрема, як правильно зауважив суд першої інстанції, в середньому на місяць витрати особи складали, наприклад, у вересні-жовтні 2021 року 50 000 грн, а у липні 2023 року 60 000 грн, тоді як офіційний дохід, як зазначено представником відповідача у відзиві на позов складав приблизно 5 000 грн пенсійних виплат у 2021 році та 8 000 грн у 2023 році.
Розмір витрат відповідача не спростовувався належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами в процесі розгляду справи. Посилання сторони відповідача на наявність заощаджень жодним чином не підтверджувалась (зокрема, дані з банківських рахунків про вклади, відомості щодо доходу відповідача за відповідний період роботи, за результатами чого утворились заощадження тощо). Факт складання розписки про сплату аліментів в сумі 500 Євро так само не спростовувалось відповідачем. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. Одночасно, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні підтвердження перебування батьків відповідача на його утриманні.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів (постанова КЦС ВС від 16.09.2021 у справі № 643/11949/19).
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, а також постанова КЦС ВС від 09.01.2023 в справі № 691/995/21).
Посилання скаржника щодо відсутності спору про визначення місця проживання дітей спростовується матеріалами справи та, власне, позиціями сторін в справі, зокрема й в апеляційній скарзі.
Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі (постанова КЦС ВС від 13.05.2020 в справі № 686/20582/19-ц).
Щодо посилань скаржника про пропуск строку на подання доказів. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки 18.09.2023 подав до позову докази направлення адвокатських запитів до відповідних розпорядників для надання необхідної інформації (т. 1, а.с. 37-41). В подальшому, 14.11.2023 представник позивача подав до суду відповідні клопотання про витребування доказів із наданням пояснень щодо відсутності відповіді на вказані адвокатські запити або неможливості надання необхідної інформації на запит адвоката (т. 1, а.с. 72-83). Тобто, представник позивачки належним чином обґрунтував неможливість подання відповідних доказів разом з позовом. При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідні доводи скаржника щодо процесуальних порушень не є обов`язковою підставою для скасування обґрунтованого рішення. Клопотання про витребування доказів були заявлені під час підготовчого засідання та відповідна інформація надавалась розпорядником на виконання ухвали про витребування доказів, а тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Суд першої інстанції з урахуванням обставин справи та діючого законодавства ухвалив обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей в сумі 8 000 грн щомісячно на кожну дитину.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович - залишити без задоволення.
Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 08 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 05 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда