ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/5996/24
Номер провадження 22-ц/818/1490/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року                                                                м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року в складі судді Щепелевої Г.М. по справі № 641/5996/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 грудня 2023 року Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1038 - розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору.
07 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення.
Заява мотивована тим, що під час розгляду справи нею понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, які мають бути відшкодовані відповідачем.
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що позивачкою було понесено витрати на правничу допомогу, які відповідають критеріям реальності, розумності, а також принципу співмірності, обґрунтовані належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 19 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сафонова Яніна Борисівна подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та зменшити розмір стягнутих витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована неспівмірністю вартістю наданих юридичних послуг складності справи.
Розірвання шлюбу у подружжя, яке має неповнолітню дитину, у судовому порядку передбачено діючим законодавством. Справа не є складною та розглядалась судом у спрощеному провадженні, без зволікань та заперечення з боку відповідача.
03 лютого 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пироженко Олександр Сергійович, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила додаткове рішення залишити без змін, а також стягнути 5000 грн витратна правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення ухвалено у відповідності до вимог цивільного процесуального права.
Вказувала, що відповідачем в суді першої інстанції не надано заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення без поважних причин, у зв`язку з чим підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу відсутні.
Адвокатом до суду першої інстанції надано деталізований перелік виконаних робіт (акт здачі-приймання виконаних робіт від 04 жовтня 2024 року) із вказівкою їх обсягу та загальної вартості, кожна з вищеперерахованих дій була вчинена адвокатом, що підтверджується матеріалами судової справи № 641/5996/24, що свідчить про обґрунтованість судових витрат.
Заперечуючи проти розміру гонорару адвоката відповідачем не надано докази неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 30 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Пироженко О.С. укладено Договір про надання правничою допомоги, відповідно до якого Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво її інтересів з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, господарських та інших установах, організаціях і підприємствах, банківських установах, експертних організаціях, незалежно від форм власності (у тому числі в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах внутрішніх справ, національної поліції, прокуратури, антикорупційних органах, казначейства, виконавчої служби, Державній фіскальній службі, у всіх судових органах, включаючи Європейський суд з прав людини, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, Вищу раду правосуддя, а також на митницях згідно з митним законодавством тощо), а також перед фізичними та юридичними особами при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться Клієнта, вести його цивільні, адміністративні, господарські справи, кримінальні провадження та справи про адміністративні правопорушення в усіх судових та правоохоронних органах, з усіма правами, наданими законом захиснику, представнику потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, позивачу, відповідачу, свідку, третій особі. (а.с. 60).
Відповідно до додаткової угоди № 1 до вказаного договору сторони погодили, що гонорар за консультування, підготовчі дії, подання процесуальних документів та ведення в суді першої інстанції справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу складає 15000 грн (а.с. 61).
04 жовтня 2024 року ОСОБА_2 та адвокатом Пироженко О.С. складено Акт здачі-приймання №1 наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 30 серпня 2024 року адвокатом надано такі послуги: Консультування клієнта щодо можливостей правового захисту у зв`язку із необхідністю розірвання шлюбу – 1 год., Вивчення наданих документів, уточнення доручення Клієнта -0,5 год., Підготовка та подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова позовної заяви до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – 3 год., Підготовка та подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи) від 18 вересня 2024 року – 0,25 год, Підготовка та подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова заяви щодо надання доказів на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення від 03 жовтня 2024 року – 0,5 год., Підготовка та подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова заяви про здійснення розгляду судової справи № 641/5996/24 по суті за відсутності позивача та її представника, а також про долучення оригіналу свідоцтва про шлюб від 03 жовтня 2024 року – 0,5 год., Підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення – 1 год. Всього – 7,5 год. (а.с. 62)
На виконання угоди про надання правничої допомоги ОСОБА_2 сплачено – 03 вересня 2024 року - 5000 грн, 01 жовтня 2024 року – 5000 грн, 04 жовтня 2024 року – 5000 грн (а.с. 63-68).
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №   922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. 
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. 
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, проте їх розмір підлягає зменшенню до 2000 грн, оскільки судова практика у вирішенні спорів про розірвання шлюбу є сталою. 
Також при вирішенні спору судова колегія враховує, що чинним законодавством не передбачено можливість розірвання шлюбу у позасудовому порядку при наявності неповнолітніх дітей у подружжя. Зважаючи, що фактично спір про припинення шлюбних відносин між сторонами відсутній, відповідач не заперечував щодо вимог позивачки, судова колегія не вбачає підстав для покладення на відповідача наведеного ОСОБА_2 розміру судових витрат. 
Виключних обставин у справі, що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду у частині вирішення спору про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає зміні.
Зважаючи, що рішення суду підлягає зміни лише в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Щодо витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, то зважаючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, підстави для компенсації судових витрат ОСОБА_2 відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року змінити.
Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 15000 грн до 2000 (дві тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий                                                                Ю.М. Мальований

Судді                                                                        О.Ю. Тичкова

        В.Б. Яцина