справа № 758/3506/23                                                головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/4503/2025           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
22 квітня 2025 року                                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» поданою представницею - ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», у якому просив суд:
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 107 477,58 грн, компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірі 18 846,49 грн та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з 20 січня 2021 року по 21 січня 2022 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Сервісно-видавничий центр». 
Під час звільнення роботодавець не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі з серпня 2021 по січень 2022 в розмірі 65 690,08 грн.
08 лютого 2022 року Подільським районним судом м. Києва у справі №758/1780/22 видано судовий наказ про стягнення з ДП «Сервісно-видавничий центр» вищезазначеної заборгованості.
10 серпня 2022 року Подільським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу.
Фактично судове рішення було виконано відповідачем 08 березня 2023 року шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_2 65 690,08 грн заборгованості по заробітній платі.
Разом із тим, ДП «Сервісно-видавничий центр» не виконало вимоги ст. 117 КЗпП України та не виплатило позивачу відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за 6 місяців, що складає 107 477,58 грн, а також компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірі 18 846,49 грн на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 107 477,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 263,25 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду представник ДП «Сервісно-видавничий центр» - Кавпатюк Лариса Олексіївна 19 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила частково скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 46 393,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судовий збір у розмірі 545,35 грн.
Апелянт вважає, що місцевий суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України та Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». За нормами діючого законодавства, починаючи з 19 липня 2022 року період стягнення за затримку розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями. Таким чином, період затримки виплат слід вважати з 22 січня 2022 року по 07 березня 2023 року, але не більше як за 6 місяців, тобто з 21 січня 2022 року по 21 червня 2022 року (106 робочих днів).
У зв`язку з цим апелянт вважає правомірним розмір відшкодування у сумі 81 961,32 грн з розрахунку: 773,22 грн (середньоденна заробітна плата) х 106 роб. днів.
Також, апелянт просив не застосовувати до нього відповідальність за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці за період активних бойових дій у м. Києві за період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року у розмірі 35 568,12 грн та застосувати відповідальність у розмірі 46 393,20 грн.
Додатково апелянт звернув увагу на неточності оскаржуваного судового рішення, зокрема зазначено неправильне по батькові позивача та рік закінчення виконавчого провадження №69588711.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» поданою представницею - ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
 
18 квітня 2025 року представниця ОСОБА_2 - адвокатка Михалюк К.О. подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим.
Вважає, що позивач правомірно визначився з обрахунком кількості робочих днів за шість місяців, що минули з дня звільнення позивача з 22 січня 2022 року по 21 липня 2022 року. Таким чином, середній заробіток, який має бути виплачений позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні складає саме 107 477,58 грн та відповідає Порядку №100.
Відповідач помилково застосовує ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки звільнення та не проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача відбулися до прийняття зазначеного Закону. Крім того, між звільненням позивача та введенням в Україні воєнного стану, апелянт мав достатній час для проведення розрахунків зі звільненим працівником (позивачем), проте, ним це не було зроблено.
У судовому засіданні представниця апелянта ДП «Сервісно-видавничий центр» - Ковпатюк Лариса Олексіївна доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 - адвокатка Михалюк Катерина Олексіївна заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованими з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 20 січня 2021 року ОСОБА_2 призначено на посаду головного фахівця Відділу технологій товарно-грошового обігу з 21 січня 2021 року з посадовим окладом у розмірі 10 710 грн. на місяць.
Відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 21 січня 2022 року ОСОБА_2 , заступника начальника Відділу технологій товарно-грошового обігу звільнено за угодою сторін.
Таким чином, районним судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 21 січня 2021 року по 21 січня 2022 року.
На підставі судового наказу Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року у справі №758/1780/22 стягнуто з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 65 690,08 грн.
Відповідно до виписки з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 29 березня 2023 року нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 65 690,08 грн ОСОБА_2 перераховано 08 березня 2023 року.
Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату №60 від 12 серпня 2022 року середній заробіток ОСОБА_2 за останні два місяці, що передують звільненню (листопад-грудень 2021 року) складає 773,22 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції встановив доведеним, що виплата нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка належала позивачу, підприємством здійснена з порушенням строку, встановленого ст. 116 КЗпП України, а тому вважав обґрунтованою суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 107 477,58 грн за період з 20 січня 2022 року по 08 березня 2023 року.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з нижченаведених мотивів.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України, в редакції на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався і діє по нині.
24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». За статтею 1 вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» статтю 117 КЗпП України викладено у наступній редакції «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
У цій справі ОСОБА_2 заявив позовну вимогу про стягнення з роботодавця 107 477,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2022 року по 21 липня 2022 року, тобто в межах 6 місяців і з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а тому доводи апелянта у цій частині є хибними.
Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення середнього заробітку з нижченаведених підстав.
26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №761/9584/15-ц в якій зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, враховуючи співвідношення розміру заборгованості із заробітної плати (65 690,08 грн) та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за відповідний період (107 477,58 грн), який значно перевищує розмір заборгованості, існування режиму воєнного стану протягом 5 з 6 місяців прострочення, а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір стягнутого з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із 107 477,58 грн до 65 690,08 грн, що відповідає розміру несвоєчасно виплаченої позивачу заробітної плати та буде на думку апеляційного суду розумною і справедливою мірою відповідальності роботодавця.
Доводи апеляційної скарги про зазначення в оскаржуваному рішенні неправильного по батькові позивача та року закінчення виконавчого провадження №69588711 апеляційний суд відхиляє як такі, що можуть бути усунені шляхом виправлення описок в порядку ст. 269 ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року підлягає зміні в частині стягнутого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шляхом його зменшення, а апеляційна скарга ДП «Сервісно-видавничий центр» частковому задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених позовних вимог (61,12%) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 судового збору за подання позовної заяви з 1 263,25 грн до 772,10 грн.
Також, у зв`язку із частковим задоволенням (38,88%) апеляційної скарги ДП «Сервісно-видавничий центр» належить стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 736,77 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» подану представницею - Ковпатюк Ларисою Олексіївною - задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - змінити.
Зменшити суму стягнутого з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі 107 477,58 грн до 65 690 (шістдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто гривень) 08 копійок.
Змінити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Зменшити розмір стягнутого з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_2 судового збору за подання позовної заяви з 1 263,25 грн до 772 (сімсот сімдесят дві гривні) 10 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (код ЄДРПОУ 25286486, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 736 (сімсот тридцять шість гривень) 77 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська
 
                   Г.І. Мостова