Справа № 461/7574/24 
Провадження № 22-ц/4808/373/25 
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача)        Пнівчук О.В.,
суддів:                                Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                        Кузнєцова В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Калинюка Романа Степановича на рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2024 року, у складі судді Мергеля М.Р., у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ТОВ «Юніт капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 710020814 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На підставі укладеного Договору позивач 29.06.2021 перерахував на картковий рахунок відповідача кредитні кошти (кредит) у розмірі 21980,00 грн. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язувався погасити заборгованість по кредиту згідно визначеного порядку. 
Однак, відповідач не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом на суму 91775,41 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 21978,26 грн, заборгованість за процентами – 69797,15 грн.
В результаті факторингового ланцюга між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» до позивача за факторинговими договорами перейшло право в вимоги за кредитним договором №710020814 від 29.06.2021 в розмірі 91775,41 грн.        
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 29.06.2021 № 710020814 у розмірі 91775,41 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,0 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Галицького районного суду від 23 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» заборгованість за Договором від 29.06.2021 № 710020814 у розмірі 91775,41 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 21978,26 грн, заборгованість за процентами 69797,15 грн; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Калинюк Р.С. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального права.
Електронний договір між відповідачем та позивачем про відкриття кредитної лінії підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Вважає, що довідка про перерахування коштів за допомогою платіжної системи, не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу. Матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання позивачем умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Зазначає, що суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Законом України «Про споживче кредитування» регламентовано вимоги щодо обчислення процентів за користування коштами. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 закону, не може перевищувати 1 %.
Вважає, що норми Закону України «Про споживче кредитування» поширюються на укладений між сторонами кредитний договір.
Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання в розмірі 620,5% базової процентної ставки, що в результаті становить 69797,15 грн заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. 
Зазначає, що загальна сума кредиту мала становити 21980,00 грн (сума кредиту) + 3297,00 грн (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 25 277,00 грн. Враховуючи, що відповідачем в межах виконання кредитного договору сплачено 8822,00 грн – сума, що підлягає до стягнення становить 16455,00 грн.
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші
Зазначає, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, безпідставно просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №710020814 від 29.06.2021 року в розмірі 16 455,00 грн.
Представник ТОВ «Юніт капітал» Тараненко А.І. подав відзив на апеляційну скаргу. не погоджується з вимогами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач надав беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та прийняв зобов`язання на себе. Розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені в повній мірі. 
Вважає, що нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору №710020814 від 29.06.2021 та підписанням електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Калинюк Р.С. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що  відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щоміж ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір про надання кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, на час ухвалення рішення суду заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачем добровільно не погашена.
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом встановлено, що 29.06.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 710020814 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
ОСОБА_1 перейшовши на офіційний сайт ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подав заявку на отримання грошових коштів у кредит, в якій вказав свої персональні дані та номер банківської картки для отримання коштів.
Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Правила).
Згідно з копією платіжного доручення від 29.06.2021 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 21980,0 грн, платник – ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримувач – ОСОБА_1 , переказ коштів відповідно до договору від 29.06.2021 № 710020814, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 59).
Відповідно до електронного повідомлення та додатку до листа від 08.08.2024 № 3980/47.7-БТ, АТ «Таскомбанк» надав підтвердження, що відповідно до договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 18.07.2019 № 48 Банк здійснив переказ грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби щодо операцій, зокрема 29.06.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 (а. с. 60-62). 
Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Правила).
28.11.2018 між ТзОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким Клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 (п. 8.2). (а. с. 63-69).
28.11.2019 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а. с. 74).
31.12.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, згідно з якою Договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 викладено у новій редакції, а його дію продовжено до 31.12.2021 (а. с. 75-81).
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 158 від 02.11.2021 до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором у загальному розмірі 64983,91 грн, з яких 21978,26 грн – тіло кредиту; 43005,65 грн – заборгованість за процентами9 а.с.88,89).
05.08.2020 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТзОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого Клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Строк дії цього договору закінчується 04.08.2021 (п. 8.2). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п.4.1).
03.08.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 05/0820-01, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 (а. с. 100).
30.12.2022 між ТзОВ« Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 05/0820-01, яка продовжила строк дії договору до 30.12.2024 (а. с. 101).
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором у загальному розмірі 91775,41 грн, з яких 21978,26 грн – тіло кредиту; 69797,15 грн – заборгованість за процентами.
20.08.2024 між ТзОВ «Юніт капітал» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 200824, за умовами якого ТзОВ «Юніт капітал», за яким Фактор зобов?язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Підписаний сторонами Акт прийому передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги. 
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 2000824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 91775,41грн. 
Отже, позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором від 29.06.2021 № 710020814.
Постановляючи рішення по суті заявлених вимог, суд першої інстанції правильно зазначив що 29 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1  за допомогою веб-сайту укладено договір кредитної лінії №710020814 у формі електронного документу, який було підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) MNV4V99D та отримав кредит у сумі 21980,0 грн.
Вказане свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність належних доказів, які б підтверджували виконання ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника не заслуговують на увагу, оскільки перерахування кредитних коштів у сумі 21980,0 грн на банківську картку відповідача підтверджується копією платіжного доручення від 29.06.2021 та електронним повідомленням про переказ коштів фізичним особам. Окрім того, представник відповідача підтвердив факт сплати ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором на загальну суму 8822,0 грн.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно долученого  розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором від 29.06.2021 № 710020814 станом на 02.11.2021 встановлено, що 29.06.2021 відповідачу видано кредит у сумі 21980,0 грн. Протягом перших 30-ти днів дисконтного періоду нараховувались проценти за користування кредитом у розмірі 37,37 грн на день, тобто 0,17 % на день від суми кредиту (дисконтна ставка). 29.07.2021 ОСОБА_1 здійснив оплату коштів у розмірі 1122,0 грн, з яких: 1121,10 грн – проценти за дисконтний період, 0,90 грн – сплата тіла кредиту.
У період наступних 30 днів (до 29.08.2021) позичальнику нараховувались проценти за індивідуальною процентною ставкою 1,13 % на день, тобто у розмірі по 248,36 грн щодня.
29.08.2021 оплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 7700,0 грн, зараховані: 7699,16 грн – проценти за дисконтний період за індивідуальною ставкою 1,13%/на день, 0,84 грн – сплата тіла кредиту.
28.09.2021 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило перерахунок нарахованих процентів за користування кредитом (відкладальна обставина) з розрахунку базової процентної ставки 1,7 % на день за період 90 днів, починаючи з 29.06.2021. 
Надалі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» після закінчення Дисконтного періоду, тобто після перших 90 днів кредитування, з 27.09.2021 до 02.11.2021 здійснювало нарахування процентів за користування кредитом (залишком заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2121978,26 грн) за ставкою 2,3 % на день, а саме у розмірі по 505,5 грн щоденно.
Отже, на час придбання ТзОВ «Таліон Плюс» 02.11.2021 прав вимоги за Договором до ОСОБА_1 за відповідачем обліковувалась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 64983,91 грн, з яких: 21978,26 грн – залишок тіла кредиту, 43005,65 грн – нараховані проценти за користування кредитом.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Таліон плюс» за кредитним договором від 29.06.2021 № 710020814 - ТзОВ «Таліон плюс» після придбання прав вимоги до відповідача продовжив нараховувати проценти за користування кредитом за ставкою 2,3 % на день, тобто у сумі по 505,5 грн щоденно з 02.11.2021 до 25.12.2021 (а. с. 123-124).
Станом на 25.12.2021 загальна заборгованість позичальника ОСОБА_1 становила 91775,41 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 21978,26 грн, заборгованість за процентами – 69797,15 грн.
Зазначене також підтверджується випискою з особового рахунку за Договором від 29.06.2021 № 710020814.
Після 25.12.2021, тобто за межами погодженого сторонами Договору строку кредитування, нарахування процентів відповідачу не здійснювалось. 
Оскільки заборгованість за кредитним договором становить: прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 21978,26 грн та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 69797,15 грн, відтак необґрунтованими є доводи представника апелянта, що позивачем до суми заборгованості за кредитним договором безпідставно включено пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам представника відповідача щодо застосування приписів статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині законодавчої заборони встановлення денної процентної ставки вище 1%.
Так, згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній редакції) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Суд правильно зазначив, що статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою відповідного змісту згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Оскільки кредитний укладено у 2021 році, то на час його укладення та визначення у ньому денних процентних ставок на рівні 1,13%, 1,7% та 2,3% не суперечило чинному на той час законодавству.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Калинюка Романа Степановича залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2024 року – без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 квітня 2025 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                       О.О. Томин