ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2025 року                                                               Справа № 906/1244/24 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Грязнов В.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
позивача - Бєляєв В.О. 
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 (повний текст складений 17.02.2025)
за позовом: Військової частини НОМЕР_1                                                                                                                                                                                                     
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"
про стягнення 317 376,00 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 позов задоволений частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на користь Військової частини НОМЕР_1 : 84 816,00 грн - пені, 136 800,00 грн - штрафу, 2 659,39 грн витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач не виконав свого обов`язку з поставки товару у встановлений у договорі строк, дії позивача щодо одностороннього розірвання договору є правомірними та такими, що тягнуть за собою відповідні правові наслідки, -враховуючи умови п.6.2 договору, останній вважається розірваним з 02.10.2024. Доказів поставки позивачу товару до закінчення терміну дії договору відповідач суду не надав, тобто має місце прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Суд першої інстанції повважав, що позовні вимоги в частині стягнення 84 816,00 грн пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, одночасне стягнення обох штрафів за прострочення виконання зобов`язання - 7 % та у розмірі 10 % від вартості непоставленого у даному випадку є подвійним стягненням штрафу за неналежне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, а тому у стягненні 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 95 760,00 грн суд відмовив.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" звернулося до суду через систему Електронний суд із апеляційною скаргою 10.03.2025, яка надійшла до суду 11.03.2025. Скаржник просить поновити строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області по справі №906/1244/24 від 11.02.2025. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області по справі № 906/1244/24 від 11.02.2025 у повному обсязі та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на користь Військової частини НОМЕР_1 : 180 576,00 грн, з яких: 84 816,00 грн пені та 95 760,00 грн штрафу, а також судових витрат. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" судові витрати у вигляді судового збору.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржника зазначає наступне:
- згідно з п. 5.1. Договору 5.1. Поставка товару починається за зверненням замовника, але не раніше дати підписання Договору. Про попередню домовленість сторін йдеться також у п. 5.4. даного Договору. Позивачем не наведено жодних фактів здійснення ним письмової або телефонної заявки щодо поставки товару. Відповідно, у відповідача не виникало обов`язку поставити обумовлений товар позивачу, адже у Договорі чітко зазначено, що поставка здійснюється саме після надходження заявки;
- враховуючи той факт, що позивачем не доведено направлення та отримання заявок на поставку товару відповідачем, вимоги не підлягають задоволенню
11.03.2025 матеріали справи №906/1244/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
28.03.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24. Розгляд апеляційної скарги призначений на "22" квітня 2025 р. об 11:45 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до надіслати до 15.04.2025 Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
04.04.2025 на адресу суду через систему Електронний суд від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити відповідачу/скаржнику у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. 
В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги. 
В судове засідання представник відповідача не з`явився. Про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином. Причини неявки не повідомив.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2024 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (постачальник) укладено Договір №80 про закупівлю товарів за кошти місцевого бюджету, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити товар, зазначений в Специфікації (додаток 1 до договору) та у відповідності до технічних вимог (додаток 2 до договору), які є невід`ємною частиною цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари.
У п. 3.1. договору, сторони погодили, що ціна цього договору становить: 1 368 000,00 (один мільйон триста шістдесят вісім тисяч гривень, 00 коп.) з ПДВ 0%.
Розрахунки за фактично отриманий товар проводяться на підставі накладної, якою сторони підтверджують дату поставки товару від постачальника замовнику, фактичного прийняття товару представником замовника та відсутності зауважень (п. 4.2. договору).
За умовами договору п.5.1. поставка товару починається за зверненням замовника, але не раніше дати підписання договору.
Строк поставки товару за попередньою домовленістю сторін, але не пізніше 01.08.2024 (п. 5.3. договору).
Пунктом 7.2. договору сторони передбачили відповідальність постачальника: 
- за порушення умов зобов`язань щодо якості (комплексності) товару з постачальника стягується штраф у розмірі 20 (двадцяти) % вартості неякісного (некомплектного) товару;
- за порушення строків поставки товару, передбачених п.5.4. цього договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) % вартості Товару;
- за безпідставну відмову від поставки (недопоставки) товару, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 10 (десяти) % вартості непоставленого (недопоставленого) товару;
- за кожен день прострочення усунення недоліків товару або невиконання вимоги про його заміну, Постачальник сплачує Замовнику неустойку в розмірі 1 (одного) % вартості неякісного Товару.
Цей договір укладається та вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 1 грудня 2024 року (п. 10.1. договору).
Договір №80 про закупівлю товарів за кошти місцевого бюджету, підписано представниками сторін та підписи скріплено печатками Військової частини та Товариства.
У Специфікації на товар, яка є додатком №1 до договору №80 від 24.06.2024, сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість, яка становить 1 368 000,00грн (а.с.12).
Додатком №2 до договору №80 від 24.06.2024, сторонами погоджено технічні вимоги товару (а.с.12 на звороті).
У зв`язку з непоставкою постачальником товару, у встановлений у договорі термін, замовник направив на поштову та електронну адреси відповідача претензію №813/19545 від 03.09.2024, у якій посилаючись на порушення термінів виконання договору, нарахував штраф в сумі 95 760,00грн та пеню в сумі 42 408,00грн, які просив сплатити на розрахунковий рахунок Військової частини. Також вимагав ТОВ "Житомирська торгова компанія" виконати умови укладеного між сторонами договору в частині поставки товару (а.с. на звороті 14-15).
У зв`язку із нездійснення відповідачем поставки товару в строк, встановлений договором, позивач надіслав відповідачу Повідомлення №813/20296 від 10.09.2024 про розірвання Договору №80 від 24.06.2024, у якому вимагав поставити товар не пізніше 01.10.2024, а у випадку невиконання до 01.10.2024 умов договору, повідомив про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 02.10.2024 (а.с. на звороті 16).
В подальшому, позивач направив відповідачу претензію №813/23049 від 04.10.2024, у якій вимагав у відповідача сплатити штраф в сумі 95 760,00грн та пеню в сумі 84 816,00грн на розрахунковий рахунок Військової частини (а.с. 18-19 на звороті).
Крім того, позивачем було направлено претензію на адресу відповідача №813/31070 від 07.12.2024, у якій позивач нарахував відповідачу 84 816,00грн - пені, 95 760,00грн - штрафу та 136 800,00грн - штрафу, які просив останнього сплатити на розрахунковий рахунок Військової частини (а.с. 36-37).
Відповідач відповіді на вказані претензії не надав, як і доказів сплати позивачу штрафних санкцій, що стало підставою для звернення позивача з позовом у цій справі про стягнення з відповідача 317 376,00 грн, з яких: 84 816,00 грн - пені (0,1% пені за порушення строків виконання зобов`язання), 95 760,00 грн - штрафу (7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів) та 136 800,00 грн - штрафу (10% штрафу за безпідставну відмову від поставки товару).
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором №80 про закупівлю товарів за кошти місцевого бюджету від 24.06.2024. Позивач вказує, що умовами укладеного між сторонами договору було передбачено поставку відповідачем товару, згідно переліку, зазначеного у специфікації, у строк - за попередньою домовленістю сторін, але не пізніше 01.08.2024. Однак, станом на 01.08.2024 постачальником не було передано замовнику товар, чим фактично порушено взяті на себе зобов`язання стосовно виконання умов договору.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.
Укладений між сторонами Договір, за своєю правовою природою є договором поставки, положення якого врегульовано главою 54 Цивільного кодексу України.
В силу дії статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статтями  525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України.
У відповідності до   статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу дії  статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Також колегією апеляційного господарського суду враховується, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 викладено правову позицію, відповідно до якої за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою      статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу      сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Тому, як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 в справі № 688/2908/16-ц, і до моменту укладення договору сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.
Принцип справедливості, добросовісності та розумності включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори (близький за змістом висновок, викладено, також і у постанові від 19.05.2020 в справі № 910/719/19 Великої Палати Верховного Суду).            
Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 317 376,00 грн, з яких: 84 816,00 грн - пені (0,1% пені за порушення строків виконання зобов`язання), 95 760,00 грн - штрафу (7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів) та 136 800,00 грн - штрафу (10% штрафу за безпідставну відмову від поставки товару).
Між сторонами був укладений Договір №80 від 24.06.2024 про закупівлю товарів за кошти місцевого бюджету, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити товар, зазначений в Специфікації (додаток 1 до договору) та у відповідності до технічних вимог (додаток 2 до договору), які є невід`ємною частиною цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари.
У п. 3.1. сторони погодили, що ціна цього договору становить: 1 368  000,00 грн з ПДВ 0%.
У Специфікації на товар, яка є додатком №1 до договору №80 від 24.06.2024, сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість, яка становить 1 368 000,00грн (а.с.12).
За умовами п.5.1. поставка товару починається за зверненням замовника, але не раніше дати підписання договору.
Строк поставки товару за попередньою домовленістю сторін, але не пізніше 1 серпня 2024 року (п. 5.3. договору).
Розрахунки за фактично отриманий товар проводяться на підставі накладної, якою сторони підтверджують дату поставки товару від постачальника замовнику, фактичного прийняття товару представником замовника та відсутності зауважень (п. 4.2. договору).
Позивач, посилаючись на те, що відповідачем не було поставлено товар в строки, передбачені п. 5.3 договору, нарахував відповідачу пеню та штраф.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що поставка товару починається за зверненням замовника, а позивачем не надано заявки щодо поставки товару, тому вважає, що відповідача не виникло обов`язку поставити обумовлений товар.
Суд враховує, що умовами п.5.3 договору передбачено, що відповідач мав поставити обумовлений в специфікації товар на суму 1 368 000,00 грн не пізніше 01.08.2024. При цьому, виходячи зі змісту п.5.3 договору, строк поставки - 01.08.2024 є строком до якого відповідач у будь-якому разі мав поставити обумовлений товар, незалежно від наявності або відсутності заявки. Відтак, доводи відповідача про те, що у зв`язку з відсутністю заявки позивача у відповідача не виникло обов`язку поставити товар, судом відхиляються.
Відповідач в зазначений строк товар на суму 1 368 000,00 грн позивачу не поставив. Доказів протилежного відповідач суду не надав.
У зв`язку з непоставкою товару, у встановлений у договорі строк, замовник направив на поштову та електронну адреси відповідача претензію №813/19545 від 03.09.2024, в якій нарахував штраф в сумі 95 760,00 грн та пеню в сумі 42 408,00 грн та які просив сплатити на розрахунковий рахунок Військової частини. Також вимагав у відповідача виконати умови укладеного між сторонами договору в частині поставки товару (а.с. 14-15).
Відповідач відповіді на зазначену претензію на надав, штрафні санкції не сплатив.
Через нездійснення відповідачем поставки товару в строк, встановлений договором, позивач надіслав відповідачу Повідомлення №813/20296 від 10.09.2024 про розірвання Договору №80 від 24.06.2024, у якому вимагав поставити товар не пізніше 01.10.2024, а у випадку невиконання в строк до 01.10.2024 умов договору, повідомив про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 02.10.2024 (а.с. 16 на звороті; докази надіслання - а.с.17).
Вказане повідомлення позивача також залишилося без реагування зі сторони відповідача. 
Відповідно до ч. 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, за змістом ст. 651 ЦК України розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).
Відповідно до п. 6.2. договору сторони передбачили право замовника достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк не менше ніж за 1 тиждень.
Враховуючи, що відповідач не виконав свого обов`язку з поставки товару у встановлений у договорі строк, дії позивача щодо одностороннього розірвання договору є правомірними, а тому з огляду на п. 6.2 Договору, останній вважається розірваним з 02.10.2024.
Матеріали справи не містять доказів поставки позивачу товару до закінчення терміну дії договору, відповідачем прострочено виконання зобов`язання.
Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки;  відшкодування збитків.
Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків можливо охарактеризувати загальним поняттям "санкція"  - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та/або умов договору.
В той же час стаття 217 Господарського кодексу України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки; у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
В силу статті 617 Цивільного кодексу України, особа яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
З наведених вище положень статей 230-231 ГК України, статей 549, 551, 611 ЦК України слідує, що встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони, в межах встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при укладенні договору.
Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
У відповідності до пункту 7.2 договору, за порушення строків поставки товару, передбачених п.5.4 цього договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) % вартості товару.
У поясненнях від 08.02.2025 позивач повідомляє, що другий абзац пункту 7.2. договору містить описку, адже строк поставки визначений у п. 5.3. договору, а не у п. 5.4.
Перевіривши розмір заявленої позивачем пені, колегія суддів зазначає, що остання є арифметично правильною та правомірною, а тому позовні вимоги в частині стягнення 84 816,00 грн пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також позивач просить стягнути з відповідача 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів - у сумі 95 760,00 грн та 10% штрафу за безпідставну відмову від поставки товару - у сумі 136 800,00 грн.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, тощо.
Водночас притягнення особи до подвійної відповідальності за одне й те саме господарське правопорушення, обраховане за один і той самий період, у вигляді стягнення двох штрафів у різному розмірі суперечить положенням статті 61 Конституції України як нормам прямої дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19
Стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 днів у розмірі 7% та штрафу у розмірі 10 % вартості непоставленого товару є подвійною відповідальністю в межах одного виду санкцій (штрафу) за порушення зобов`язання, оскільки у даному випадку відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в безпідставній відмові від поставки товару у повному обсязі, згідно укладеного договору. 
На підставі викладеного, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу 10% штрафу у розмірі 136 800,00 грн за безпідставну відмову від поставки товару, а у стягненні 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 95 760,00 грн суд першої інстанції обгрунтовано відмовив.
Отже, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення пені в сумі 84 816,00грн та штрафу в сумі 136 800,00 грн, у задоволенні позову в частині стягнення 95 760,00 грн штрафу слід відмовити.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 11.02.2025 у справі №906/1244/24 - без змін.
2. Справу №906/1244/24 повернути до Господарського суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "23" квітня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.