ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року	Львів	Справа № 260/3659/24 пров. № А/857/33371/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                       Хомин Ю.Є.,          
за участю представника позивача                                  Кузьма – Чепурнова К.І.
за участю представника відповідача                                    Яблонського О.О.,     

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року, прийняте суддею Гебеш С.А. об 15 годині 13 хвилині у м.Ужгороді, повний текст складено 28 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області  про визнання протиправними дії Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області про повернення без прийняття рішення по заяві від 22.09.2023 щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності ІІІ групи працівника міліції, затверджених постановою КМУ від 21.10.2015 про Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 відмовлено в позові.
Суд виходив з того, що за результатами розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України було з`ясовано, що медико-соціальна експертиза ОСОБА_1 проведена з порушеннями пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, оскільки до складу комісії не залучалися представники закладів охорони здоров`я МВС, що унеможливлює прийняти відповідного рішення. 
Таким чином, заява позивача від 22.09.2023 розглянута уповноваженим на те органом (Департаментом охорони здоров`я МВС України) та на вказану заяву позивачу надана вмотивована відповідь.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для визначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
При цьому відповідно до Порядку № 850 відмова у призначенні особі одноразової грошової допомоги повинна бути належним чином обґрунтована. Тобто, мотиви відмови повинні бути чіткими та зрозумілими для особи і такі мотиви повинні бути викладені в конкретному рішенні, що неодноразово висловлювалося Верховним Судом.
Звертає увагу на те, що Департамент пенсійних справ та соціального захисту є структурним підрозділом МВС і не є суб`єктом, що уповноважений приймати відповідні рішення за наслідками розгляду заяв про призначення одноразової допомоги.
Дії відповідача, що полягали у поверненні заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги без прийняття рішення є протиправними.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.09.2023 позивач звернувся з письмовою заявою до Ліквідаційної  комісії УМВС України в Закарпатській області щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги  у разі загибелі  (смерті), інвалідності працівника міліції (а.с. 5).
Ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області листом від 22.02.2024 за №169/106/5-2024 повідомила позивача про те, що вищевказана заява розглянута за належністю Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України.
За результатами розгляду вказаної заяви Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України з`ясовано, що медико-соціальна  експертиза позивачу проведена з порушенням п. 10 Положення про МСЕК, затвердженого постановою КМУ за №1317 від 03.12.2009, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. 
Департамент пенсійних питань та соціального захисту МВС України вказав на те, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.
Ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області зазначила, що враховуючи  лист Департаменту пенсійних виплат та соціального захисту МВС України від 03.02.2024 №3048/49-2024 та невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливлює прийняття рішення за ними згідно з Порядком.
Позивач вважає дії Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області щодо не прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги за заявою від 22.09.2023 протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
До набрання чинності Законом України від 02 липня 2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), тобто до 07 листопада 2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 №565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон №565-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі як і раніше - Порядок №850).
За приписами статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі як і вище Порядок № 850).
Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Порядком №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку №850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Водночас, пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII, Закон №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.
За змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Такі висновки узгоджуються практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 07 березня 2018 у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 у справі № 822/31/18, від 28 серпня 2018 №804/6297/17, від 06 березня 2019 у справі № 822/163/18, від 13 лютого 2018 у справі №808/1866/16, від 18 жовтня 2018 у справі №369/13187/17, від 28 березня 2019 у справі №296/10138/16-а.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом й стосовно колишніх працівників міліції, в тому числі і Управління поліції охорони, яким встановлено інвалідність після набрання чинності Законом №580-VIII, тобто після 07 листопада 2015 (постанови 02 березня 2021 у справі № П/811/978/16, 20 травня 2019 у справі №295/3198/18).
Відтак, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом № 565-XII та Порядку № 850.
Пункт 8, 9 Порядку № 850 передбачає, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 означеного Порядку документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.
Апеляційний суд констатує, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України, а не на Ліквідаційну комісію УМВС України в Закарпатській області, чи будь – який інший орган.
Поряд з цим, зважаючи на те, що Міністерство внутрішніх справ України не є учасником справи, колегія суддів не вправі надавати правову оцінку його діям, в рамках розгляду останньої.
У ст.48 КАС України закріплено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Необхідно зауважити, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, останній зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
Виходячи із наведених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції мав би врахувати, що у цій справі позивач звернулася до неналежного відповідача та мав можливість здійснити його заміну та/або залучити як другого відповідача.
В той же час, суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного відповідача.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №826/12172/18 та від 18.06.2020 у справі №824/245/19-а.
Таким чином, відновити порушене право позивача в обраний ним спосіб, неможливо шляхом прийняття судового рішення у цій справі.
На цій підставі колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1  обрав неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду сформульованого, зокрема у постановах від 26 травня 2020 у справі № 910/8322/19, від 19 січня 2021 у справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 у справі № 925/642/19, від 6 квітня 2021 у справі № 910/10011/19, від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц та від 11 липня 2023 у справі № 640/17196/21, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.
При цьому, відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак, з інших підстав.
Відповідно до ч. 4. ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав відмови у задоволенні позову однак, не в повній мірі правильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, що відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.
Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                            постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №260/3659/24  змінити, з підстав викладених в мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 24.04.25.