К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року                                                                            місто Київ
 
справа № 369/20305/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/10181/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тандира Дмитра Віталійовича на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Скрипник О.Г., про повернення зустрічної позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розподілити спільне сумісне майно набуте у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , домоволодіння по АДРЕСА_1 , транспортні засоби марки Сітроєн та Лев у співвідношенні, право власності ОСОБА_1 на вказані об`єкти припинити.
 Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Зустрічну позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_1 та роз`яснено право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням матеріального і процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду про те, що первісний позов не взаємопов`язаний із зустрічним, їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки первісний позов містить вимоги не майнового характеру в той час як зустрічний позов містить вимоги майнового характеру, регулюються різними нормами права і вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не пов`язане з вирішенням позовних вимог про поділ спільного майна є передчасним та ґрунтується виключно на припущеннях суду.
Вказував, що доводи суду про можливість затягування розгляду справи про розірвання шлюбу є також припущенням суду.
Також вказував, що судом не враховано тієї обставини, що позивачка має єдине місце проживання в будинку, який є предметом спору, тому поверненням зустрічної позовної заяви порушено житлові права позивачки, як члена сім`ї відповідача за зустрічним позовом.
15 травня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Степанюка А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив відмовити повністю у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року залишити в силі.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи зустрічну позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що розгляд первісного позову не взаємопов`язаний з розглядом зустрічного позову, їх спільний розгляд є недоцільним, оскільки первісний позов містить вимоги немайнового характеру, в той час як зустрічний позов містить вимоги майнового характеру, що регулюються різними нормами права і вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не пов`язаний з вирішенням позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Також, суд зазначав, що питання поділу майна подружжя може призвести до необґрунтованого затягування розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).
Відповідно до ч. ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що: «відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (ч. 3 ст. 194 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що предметом первісного позову у цій справі є розірвання шлюбу, а предметом зустрічного позову є поділ спільного майна подружжя. Хоча ці позови за характером правовідносин є сімейними,  вимоги за ними не можуть зараховуватись, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спільний розгляд первісного позову та зустрічного є недоцільним, обидва позови не взаємопов`язані, зокрема, вони не виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що повернення зустрічного позову порушує право позивачки на житло, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в первісному позові не ставиться питання про виселення або позбавлення права власності відповідача. Простилання апелянта на те, що первісний та зустрічний позови пов`язані між собою також є безпідставним, оскільки ці обставини спростовуються як матеріалами справи, так і з тексту самого зустрічного позову.
На думку колегії суддів, об`єднання таких позовів може призвести лише до затягування розгляду справи, а саме первісного позову.
До вищевказаного висновку прийшов суд першої інстанції з яким погоджується і колегія Київського апеляційного суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, не свідчать про постановлення ухвали з порушенням норм матеріального чи процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тандира Дмитра Віталійовича- залишити без задоволення.
Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може  бути оскаржена  в касаційному порядку до Верховного  Суду  протягом  тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                                   

Судді: