Номер провадження: 22-ц/813/3169/25 
Справа № 518/1103/24
Головуючий у першій інстанції Алексєєва О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року у складі судді Алексєєвої О.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого приміщення.
Позовна заява мотивована тим, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 користується вказаною квартирою без будь-яких правових підстав. Факт проживання відповідача у квартирі підтверджується довідкою сільської ради. Проживання відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном. Тому, посилаючись на положення ст. ст. 321, 391 ЦК України, просить суд виселити відповідача ОСОБА_2 з належної їй вказаної квартири.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у заявах по суті (відзиві та запереченнях на відповідь на відзив). Зазначила, що мати відповідача – ОСОБА_3 у 2013 році розлучилася з чоловіком (батьком відповідача) та придбала спірну квартиру у ОСОБА_4 , сплативши їй 15000 доларів США, про що остання написала розписку, підпис на розписці було завірено секретарем сільської ради. При купівлі квартири ОСОБА_4 віддала ОСОБА_3 ключі від квартири та оригінали правовстановлюючих документів - договору дарування, технічного паспорту на квартиру та розписки від 2005 року, підписаної ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (мати ОСОБА_4 ) про отримання грошових коштів за вказану квартиру у розмірі 4500 доларів США. Після купівлі квартири ОСОБА_3 з сином постійно проживали у ній, зробили капітальний ремонт, на ім`я ОСОБА_3 укладено договір електропостачання та відкрито особовий рахунок, відповідно, нею сплачувалися комунальні платежі. У 2023 році ОСОБА_1 звернулась до відповідача з питанням офіційного оформлення купівлі-продажу квартири. ОСОБА_2 почав підготовку документів для оформлення угоди, але згідно висновку про оціночну вартість квартири витрати на оформлення були надто високі, на що у ОСОБА_2 не було достатньо коштів. Через зволікання ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовилась від подальшого спілкування з ним та подала позов про виселення. Наразі ОСОБА_2 бажає укласти договір купівлі-продажу, але ОСОБА_1 відмовляється.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено: виселено ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, тому позивач як власник квартири має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю шляхом виселення відповідача, який проживає у квартирі без достатніх правових підстав.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача та надані відповідні докази того, що мати відповідача – ОСОБА_3 є фактичним власником квартири АДРЕСА_2 , бо купила дану квартиру, що підтверджується відповідною розпискою, а позивачка, в свою чергу, продала вищевказану квартиру та отримала з продажу майна відповідні кошти, про що вказала в розписці. Оформити в подальшому нотаріальний договір купівлі-продажу квартири не було змоги, у зв`язку з ухиленням позивачки від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Відтак дії позивачки унеможливлюють реалізацію відповідачем та його матір`ю свого права на власність. 
Зазначає, що наразі трикімнатна квартира АДРЕСА_2 є єдиним житлом відповідача та його матері. Суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про виклик та допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тим самим позбавивши Відповідача можливості довести факт того, що сім`я відповідача в 2013 році придбала квартиру АДРЕСА_2 , зробила капітальний ремонт, на постійній основі проживають в ній, доглядають та утримують. Судом, при дослідженні доказів, не було взято до уваги довідку № 779/02-19, видану Петровірівською сільською радою Березівського району Одеської області від 24.06.2024 року, яка підтверджує факт, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 з липня 2013 року по теперішній час проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Натомість суд взяв до уваги довідку Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області від 21.12.2023 року, яка є не коректною, так як відображає не повну інформацію про проживаючих осіб у спірній квартирі. Тобто, в спірній квартирі проживає не лише відповідач, а й його матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Своїм неправомірним рішенням суд позбавив єдиного житла Відповідача та його матір. Виселення відповідача із спірної квартири буде надмірним тягарем та призведе до порушення прав, гарантованих статтею 8 Конвенції, оскільки після виселення з квартири він та його матір залишаться без житла. 

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції
       На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції
В судове засідання, призначене на 03.04.2025 з`явилися: представник ОСОБА_2 – ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та її представник – ОСОБА_13 . 

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Згідно договору дарування від 19.11.2001 року, ОСОБА_14 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар трьох кімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 8 т. 1).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Витяг №354624988 від 16.11.2023 (а.с. 242 т. 1) та Довідка з ДРРП №393884738 від 06.09.2024 (а.с. 243 т. 1), згідно яких право власності позивача на спірну квартиру зареєстровано у ДРРП 10.11.2023 на підставі дублікату договору дарування 1-337, виданого 23.10.2023 Одеським міським державним нотаріальним архівом Одеської області та технічного паспорту НОМЕР_1 , виданого 06.11.2023 р. ЄДЕССБ.
21.01.2006 року ОСОБА_5 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_15 » (а.с. 7 т. 1).
Судом встановлено, що згідно тексту розписки від 14.10.2005, засвідченої секретарем Жовтневої сільської ради Дібровою В.М., зареєстрованою в реєстрі за №93, «Я, ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ширяївським РВ УМВ України в Одеській області 19 серпня 1999 року, проживаюча в АДРЕСА_1 , отримала від гр. ОСОБА_6 , що проживає в с. Жовтень Ширяївського району Одеської області, паспорт НОМЕР_3 , виданий Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області 13.11.2001 року гроші в сумі чотири тисячі п`ятсот доларів США /4500 дол. США/ за квартиру, яка належить мені на праві приватної власності та знаходиться в АДРЕСА_1 (договір дарування АЕЕ№839413 від 19 листопада 2001 року). Квартира перебуває у нормальному технічному стані. Квартиру зобов`язуюсь звільнити до 21.04.2005 року. Розрахунок остаточний. Претензій до покупця з приводу продажу та вартості квартири не матиму». Розписку підписано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Справжність підписів посвідчено секретарем Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області Дібровою В.М. (арк.. 176 т. 1).
Згідно тексту розписки від 02.07.2013, посвідченої секретарем Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області Зибо Л.С., зареєстрованою в реєстрі за №45, «Я, ОСОБА_4 , проживаюча в с. Жовтень паспорт НОМЕР_4 , вид. Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області 23 листопада 2001 року, даю розписку в тім, що дійсно отримала від гр. ОСОБА_3 , проживаючою в с. Жовтень паспорт НОМЕР_5 , виданий Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області 2 квітня 1997 року, гроші у сумі 15000 доларів (п`ятнадцять тисяч доларів ) за квартиру, яка знаходиться АДРЕСА_1 . Претензій до гр. ОСОБА_3 мати не буду. Всі витрати по оформленню квартири покладаються на ОСОБА_3 у чому і розписуюсь». Розписку підписано ОСОБА_4 , справжність підпису посвідчено секретарем Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області Зибо Л.С. (а.с. 176 (зворот) т. 1).
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 01.04.1991, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_16 та ОСОБА_3 (а.с. 175 (зворот) т. 1).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 13.08.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області №779/02-19 від 24.06.2024 ОСОБА_3 з 2013 року по теперішній час проживає разом з сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно довідки Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області від 21.12.2023 , за адресою: АДРЕСА_1 . фактично проживає ОСОБА_2 , зареєстровані особи відсутні (а.с. 9 т. 1).
01.01.2019 між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_3 укладено Договір №П39018/6353 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 181-185 т. 1).
Згідно рахунку за електроенергію за квітень 2024 р., щодо об`єкту постачання за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_3 , заборгованість складає 22166,52 грн. (а.с. 85 т. 1).
Станом на 28.05.2024 заборгованість за електроенергію за вказаною адресою складає 15152,52 грн. (а.с. 86, т. 1).
Згідно довідки без дати заборгованість з електроенергію за зазначеною адресою станом на серпень 2024 року відсутня.
Отже судовим розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_17 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивача на квартиру отримано на підставі договору дарування й зареєстровано у ЄРРП.
14.10.2005 ОСОБА_5 отримала за належну їй квартиру від ОСОБА_6 4500 доларів США, про отримання яких склала розписку, підписи у розписці завірено секретарем сільської ради. Договір купівлі-продажу квартири відповідно до чинного законодавства укладено не було. Вказаною квартирою користувалась ОСОБА_6 .
Після смерті ОСОБА_6 її донька ОСОБА_4 02.07.2013 отримала від матері відповідача – ОСОБА_3 15000 доларів США за вказану квартиру, про що написала відповідну розписку, підпис у якій завірено секретарем сільської ради. З цього часу ОСОБА_3 з сином ОСОБА_18 (відповідачем) проживали у вказаній квартирі, зробили ремонт, ОСОБА_3 укладено договір на постачання електроенергії з ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія". На даний час в квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 перебуває за кордоном на заробітках.
У 2023 році ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією оформити купівлю-продаж квартири, витрати на що повинен був нести ОСОБА_2 . ОСОБА_2 погодився та розпочав підготовку документів для нотаріального посвідчення купівлі-продажу. Але, за результатом оцінки квартири виявилось, що витрати на оформлення квартири є надто великими, про що відповідач повідомив ОСОБА_1 . Сторони не дійшли згоди щодо розподілу витрат на нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу, угоду не було укладено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Так, відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
У доводах апеляційної скарги,  ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача та надані відповідні докази того, що мати відповідача – ОСОБА_3 є фактичним власником квартири АДРЕСА_2 , оскільки купила дану квартиру, що підтверджується відповідною розпискою, а позивачка, в свою чергу, продала вищевказану квартиру та отримала з продажу майна відповідні кошти, про що вказала в розписці. Оформити в подальшому нотаріальний договір купівлі-продажу квартири не було змоги, у зв`язку з ухиленням позивачки від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Відтак дії позивачки унеможливлюють реалізацію відповідачем та його матір`ю свого права на власність. 
Вищевказані доводи скаржника оцінюються колегією суддів критично, з огляду на наступне. 
Так, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.
Встановлено, що право власності ОСОБА_1 зареєстровано відповідно до закону. Договірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні. Право ОСОБА_1 на користування та розпорядження належним їй майном перешкоджається проживанням відповідача без належних правових підстав у належній позивачу квартирі.
Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок оплати за продаж квартири не свідчить про перехід права власності до ОСОБА_6 , оскільки між ними не було укладено будь-яких договорів. Так само факт сплати ОСОБА_3 грошових коштів за спірну квартиру ОСОБА_4 також не свідчить про перехід права власності на квартиру ОСОБА_3 .
З урахуванням наведеного, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, тому позивач як власник квартири має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю шляхом виселення відповідача, який проживає у квартирі без достатніх правових підстав, що узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 666/8070/14-ц (провадження 61-3934св18).
Та обставина, що відповідач постійно проживає у спірній квартири, добросовісно сплачує за комунальні послуги, ставиться до житлового приміщення як до свого постійного і єдиного місця проживання, - не спростовує правильних висновків суду про задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення відповідача з належної позивачці квартири, оскільки утримання вказаного майна не породжує за собою права на це майно.
Крім того, відповідач зберігає реєстрацію за адресою свого батька в АДРЕСА_3 , яку зазначає в декларацію житлом, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими доводи про те, що спірне житло є єдиним можливим для проживання. 
Твердження про неможливість виселення відповідача із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення є безпідставними, оскільки положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 є одноосібним власником спірної квартири, розпоряджатися якою їй перешкоджає відповідач, який без законних на те підстав проживає у спірній квартирі, тому є підстави для його виселення без надання іншого жилого приміщення.
З огляду на фактичні обставини справи, виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення направлене на захист права власності позивачки. Задоволенням позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення не порушено справедливого балансу між інтересами осіб - учасників справи, оскільки відбулось у відповідності до закону, яким визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30.04.2025

Головуючий                                
                        
Судді: