УХВАЛА

16 травня 2025 року 
м. Київ

справа №380/12564/24
адміністративне провадження № К/990/4371/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/12564/24
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2025, ухвалену у складі   колегії  суддів:  головуючого  судді  Шавеля Р.М.,  суддів:  Бруновської Н.В.,  Хобор Р.Б.,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 12.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ від 19.03.2024 № 913070805208 про відмову їй у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», чинного на час призначення пенсії (далі - Закон № 3723-ХІІ);
зобов`язати ГУ ПФУ перевести її на пенсію за вислугу років відповідно до  Закону  №3723-ХІІ, зарахувавши до стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців період роботи у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті з 10.09.1981 по 16.06.1995; 
перерахувати пенсію на підставі довідок Львівської митниці Державної митної служби України від 26.10.2022 № 170/7.4-22/37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.10.2022 № 169/7.4-22/37 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, з дня звернення із заявою від 27.10.2022.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що стаж її роботи з 10.09.1981 по 16.06.1995 у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті зараховується до державної служби, оскільки згідно з Переліком державних органів колишніх УРСУ та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до державної служби, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, до стажу держаної служби зараховується період роботи у Всесоюзних і республіканських промислових об`єднаннях та об`єднаннях, створених на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішення Уряду.
2. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від  05.08.2024 позов   ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ від 19.03.2024 № 913070805208 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Зобов`язав ГУ ПФУ перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 3723-ХІІ, зарахувавши до стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців період роботи в Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті з 10.09.1981 по 16.06.1995 та перерахувати пенсію на підставі довідок від 26.10.2022 № 170/7.4-22/37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.10.2022 № 169/7.4-22/37 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, з дня звернення із заявою від 27.10.2022.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 02.01.2025 скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог.
3. 03.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2025 та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
4. Верховний Суд ухвалою від 17.03.2025 відкрив касаційне провадження за вказаною вище касаційною скаргою з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та з лютого 2014 року отримує пенсію за інвалідністю відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). 
Відповідно трудової книжки від 10.09.1981 серія НОМЕР_1 позивачка працювала, зокрема, з 10.09.1981 по 16.06.1995 на посаді інженера, інженера-програміста у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті, а з 19.06.1995 по 16.01.2014 в митних органах, загальний страховий стаж складає 37 років 02 місяці 05 днів.
27.10.2022 ОСОБА_1 , у віці 63 роки, звернулася із заявою до ГУ ПФУ про перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішенням від 02.11.2022 № 913070805208 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії (перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком).
Вважаючи зазначене рішення пенсійного органу протиправним, позивачка звернулась до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 в справі №380/9330/23, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 02.11.2022 № 913070805208 про  відмову   ОСОБА_1 у переході на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву  ОСОБА_1 від 27.10.2022 про перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 3723-ХІІ зарахувавши до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців період роботи в митних органах з 19.06.1995 по 16.01.2014 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
На виконання рішення суду, ГУ ПФУ прийняло рішення від 19.03.2024 № 913070805208 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки її стаж роботи на посадах державної служби становить 18 років 6 місяців 29 днів, що є недостатнім для переведення на пенсію державного службовця, тому що період роботи, зокрема з 10.09.1981 по 16.06.1995, на посаді інженера, інженера-програміста у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інститут, не є посадами що відносяться до категорії посад державної служби.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови їй в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 3723-ХІІ, звернулася до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 
7. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII)) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Оскільки стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), та додатка до нього, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стаж роботи позивачки з 10.09.1981 по 16.06.1995 у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті має зараховуватися до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд виходив із того, що приймаючи рішення про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ у зв`язку з незарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивачки на посадах інженера, інженера-програміста, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, оскільки вказані посади не відносяться до посад керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР відповідно до Порядку № 283.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
8. Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування положень Порядку № 283 у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 1805/2а-255/11, від 27.11.2018 у справі № 607/12722/16-а та від 31.10.2018 у справі № 592/2209/17 щодо зарахування територіальними органами Пенсійного фонду України до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, роботи на посадах керівних працівників та спеціалістів органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, визначених додатком до Порядку № 283.
9. У відзиві на касаційну скаргу позивачки ГУ ПФУ вказує на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, тому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2025 залишити без змін.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
11. Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
12. Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
13. Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
14. Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
15. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
16. Зокрема, у постанові від 19.05.2020 (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
17. Відтак, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду.
18. Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
19. Так, позивачка посилається як на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України на постанови Верховного Суду:
- від 18.12.2018 у справі № 1805/2а-255/11, в якій суди дійшли висновку, що відповідно до Порядку № 283 до державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, входять місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР, а тому позивач має право на зарахування стажу державної служби період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів у виробничому агропромисловому об`єднанні «Сумське», яке на підставі нормативно-правових актів було реорганізоване в управління сільського господарства Сумського райвиконкому;
- від 27.11.2018 у справі № 607/12722/16-а, в якій суди дійшли висновку, що згідно з Порядком № 283 до стажу державної служби зараховується час роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів державних лісогосподарських об`єднань Міністерства лісового господарства та державних лісогосподарських об`єднань Державного комітету лісового господарства, а тому позивач має право на зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах в Тернопільському обласному управлінні лісового господарства та лісозаготівель та Державному лісогосподарському об`єднанні Тернопільліс;
- від 31.10.2018 у справі № 592/2209/17, в якій суди дійшли висновку, що відповідно до Порядку № 283 до державних органів, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, входять: виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР; всесоюзні і республіканські промислові об`єднання та об`єднання, створені на базі головних управлінь міністерств і відомств відповідно до рішень Уряду, а тому позивач має право на зарахування стажу державної служби періоду роботи на посадах в Сумському обласному агропромисловому комітеті, Раді агропромислових формувань Сумської області в управлінні сільського господарства Сумського обласного виконавчого комітету та у подальшому в Департаменті агропромислового розвитку Сумської обласної державної адміністрації.
20. Натомість, у справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку із тим, що позивачці було відмовлено у зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи на посадах у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті, оскільки такі посади не відносяться до посад керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, які визначені додатком до Порядку № 283.
21. Аналіз зазначених позивачкою постанов Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №1805/2а-255/11, від 27.11.2018 у справі № 607/12722/16-а та від 31.10.2018 у справі №592/2209/17, на які зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваного судового рішення не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, оскільки ухвалені за інших обставин, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
22. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
23. З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
З огляду на викладене, керуючись статтями 343, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2025 у справі №380/12564/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, яке було відкрито з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                    А.І. Рибачук

                                                                                                    А.Ю. Бучик

                                                                                                    С.Г. Стеценко