ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4281/25 Справа № 243/6504/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді БондарЯ.М.
Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
Секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач-  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі,  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Годунов Віталій Сергійович, на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2025 року, ухвалене суддею Воронковим Д.В., повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ

У серпні 2024 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Годунов В.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 26.08.2021 між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. 
За вказаним договором у строк до 26.12.2021 продавець зобов`язався передати за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язася прийняти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , і оплатити її ціну в порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. 
Згідно договору продавець зобов`язується не відчужувати квартиру іншим особам, знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, а також звільнити квартиру від особистих речей. Також, сторони домовились, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж - гроші у сумі 45 900 грн., що складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ передаються під час укладання договору. 
За невиконання умов договору сторони несуть відповідальність та якщо основний договір не буде укладено з вини продавця, який отримав забезпечувальний платіж, він повертає покупцю забезпечувальний платіж в сумі 45 900 грн і додатково сплачує покупцю суму 45 900 грн протягом 10 днів з дати, вказаної у п.1 цього договору, якщо сторони не домовились про зміну строку укладення основного договору. 
Відповідач не виконав покладені на нього зобов`язання, не зняв з реєстрації осіб, які були там зареєстровані, про що свідчить написана ним власноручно 23.12.2021 заява.
Дату укладення договору було перенесено на 25.01.2022. 
По теперішній час вказане зобов`язання на суму екв.3 400 доларів США не виконане, тому просив стягнути з відповідача вказані грошові кошти та судові витрати.
Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного судуДонецької області від 30 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годунов Віталій Сергійович, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором  задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за попереднім договором купівлі – продажу від 26.08.2021 в сумі 91 800 (дев`яносто одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок, витрати з надання професійної правничої допомоги в сумі 11 754 грн 00 коп. та судовий збір в сумі 1 129 грн 82 коп., а разом 104 683 (сто чотири тисячі шістсот вісімдесят три) гривні 82 копійки. 
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника Годунова В.С. оскаржив рішення в апеляційному порядку.
Представник позивача зазначає, що судове рішення оскаржується в частині, в якій суд не задовольнив позовні вимоги з підстав неповної та неправильної оцінки доказів, неправильного застосування норм процесуального права, порушення норм процесуального права, неврахування позицій Верховного Суду.
При цьому, представник позивача зазначає, що відповідно до п.7-9 Договору керуючись ст.546 ч.2 ЦК України, сторони домовились, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж, який не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком у розумінні ЦК України. Забезпечувальний платіж є забезпеченням виконання не грошового зобов`язання, а зобов`язання немайнового характеру, тобто укласти у майбутньому основний договір. Гроші у сумі 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ передаються під час укладання цього договору та є забезпечувальним платежем. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін та про одержання Продавцем 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ.
Відповідно до п.11 Договору за невиконання умов цього договору сторони несуть відповідальність. Якщо основний договір не буде укладено з вини Продавця, який отримав забезпечувальний платіж, він повертає Покупцю забезпечувальний платіж в сумі 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ і додатково сплачує Покупцю суму 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ протягом 10 днів з дати, вказаної у п.1 цього договору, якщо сторони не домовились про зміну строку укладення основного договору. Таким чином, сторони визначили грошове зобов`язання в еквіваленті до долару США.
Представник позивача звертає увагу на те, що за змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. 
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 
Вказує, що Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
До того ж, інше тлумачення умов укладеного між сторонами договору порушує баланс інтересів сторін: суд позбавив позивача права і на стягнення суми з прив`язкою до еквіваленту в доларах США, і на стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Сторона позивача вважає, що у випадку присудження суми заборгованості в гривнях суд в межах ціни позову мав би додатково розрахувати інфляційні втрати та 3% річних. В такому випадку суд мав би додатково присудити 8 451.00 грн. – 3% річних, 44 961.72 грн. – інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України (розрахунок з моменту виникнення боргу 06.01.2022 по дату винесення рішення суду 30.01.2025). Тим самим, суд би не вийшов за межі заявленого позову. Водночас, сторони визначили інший спосіб усунення знецінення грошової одиниці зобов`язання, а саме вираження еквіваленту в доларах США.
Сторона позивача вважає, що суд відмовив у задоволенні частини позовних вимог необґрунтовано, не застосував жодного зі способів захисту позивача від знецінення грошової одиниці в договорі ані шляхом присудження суми в еквіваленті долару США відповідно до правової позиції ВП ВС, вказаної вище, ані шляхом розрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат. 
Окрім того, представник позивача вказує, що позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу для подання апеляційної скарги в розмірі 10500 грн., що підтверджено доданими до апеляційної скарги доказами, які просить стягнути з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
19 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Годунова В.С. надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 22 квітня 2025 року за відсутності позивача та його представника. Наполягає на задоволенні апеляційної скарги з викладених у скарзі підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення заявлених позовних вимог, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.08.2021 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено попередній договір купівлі – продажу квартири АДРЕСА_1 , і оплатити її ціну в порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. 
Пунктом 5 договору передбачено, що продавець зобов`язується з моменту укладення цього договору не відчужувати квартиру іншим особам, знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, а також звільнити квартиру від особистих речей.
Відповідно до п.7-9 договору керуючись ст.546 ч.2 ЦК України, сторони домовились, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж, який не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком у розумінні ЦК України. Забезпечувальний платіж є забезпеченням виконання не грошового зобов`язання, а зобов`язання немайнового характеру, тобто укласти у майбутньому основний договір. Гроші у сумі 45 900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ передаються під час укладання цього договору та є забезпечувальним платежем. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін та про одержання Продавцем 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ.
Згідно з п.11 договору за невиконання умов цього договору сторони несуть відповідальність. Якщо основний договір не буде укладено з вини продавця, який отримав забезпечувальний платіж, він повертає покупцю забезпечувальний платіж в сумі 45900 грн, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ і додатково сплачує покупцю суму 45900 грн, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ протягом 10 днів з дати, вказаної у п.1 цього договору, якщо сторони не домовились про зміну строку укладення основного договору.
ОСОБА_2 переніс дату купівлі-продажу за вищевказаним попереднім договором з 25.12.2021 на 25.01.2022, тому що не встигає зібрати документи для виписки з квартири за адресою АДРЕСА_2 , що видно з відповідної розписки.
Свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, передавши продавцю забезпечувальний платіж у розмірі 45900 грн., що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1700 доларів США за офіційним курсом НБУ, що вбачається з вищевказаного договору договір купівлі – продажу квартири від 26.08.2021. 
Натомість, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, передбачені Договором від 26.08.2021 та у обумовлений строк не здійснив передбачені п.5 вказаного договору зобов`язання – знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, а також звільнити квартиру від особистих речей.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних имог, виходив з встановлених обставин справи, а саме, з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язання за попереднім договором, чим порушив п.1, 5, 13 договору, тому наявні всі підстави для стягнення коштів в примусовому порядку. Проте, посилання у договорі на розмір спірних сум в еквіваленті доларів США, не є підставою для стягнення з відповідача саме 3400 доларів США, оскільки це прямо суперечать наведеним у рішенні нормам закону, а також змісту попереднього договору купівлі – продажу квартири від 26.08.2021, який був укладений сторонами саме в Українській національній валюті – гривні, в якому, сторони чітко домовилися, що розмір забезпечувального платежу складає 45 900 грн., як і розмір штрафних санкцій за порушення строків та умов купівлі продажу квартири – 45 900 грн. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 91800 грн.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України.
Однак заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.
З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема попередній договір купівлі-продажу квартири, не суперечить чинному законодавству.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження  №14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі     №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №757/6367/13-ц (провадження №14-422цс18) від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16 (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).
Норми частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Так, відповідно до п.9 Попереднього Договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2021 року, гроші у сумі 45 900 гривень 00 копійок, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1 700 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України передаються під час укладення цього договору та є забезпечувальним платежем. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін та про одержання Продавцем 45 900 гривень 00 копійок, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1 700 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України.
У пункті 11 цього Договору сторони обумовили міри відповідальності за невиконання умов Договору.
Якщо основний договір не буде укладено в обумовлений цим договором строк з вини Покупця який передав забезпечувальний платіж Продавцю, то продавець залишає в себе забезпечувальний платіж.
Якщо Основний договір не буде укладено з вини Продавця, який отримав забезпечувальний платіж, він повертає Покупцю забезпечувальний платіж у сумі 45 900 гривень 00 копійок, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1 700 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України і додатково сплачує Покупцю суму 45 900 гривень 00 копійок, що станом на день укладення цього договору складає еквівалент 1 700 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України протягом 10 днів з дати, вказаної у п.1 цього договору, якщо сторони не домовилися про зміну строку укладення основного Договору (а.с.8-9).
Колегія суддів вважає, що сторони під час укладення Попереднього Договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2021 року визначили грошове зобов`язання з прив`язкою до еквіваленту до долару США, тоді як суд першої інстанції, ухваливши судове рішення про стягнення грошових коштів за невиконання умов Договору без прив`язки суми забезпечувального платежу к еквіваленту долару США, як того просив позивач, тим самим позбавив позивача захисту від знецінення грошової одиниці гривні за невиконання відповідачем умов Договору.
Отже, за встановлених апеляційним переглядом обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягненні з відповідача на користь позивача 3 400 доларів США, що станом на день ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за офіційним курсом Національного Банку України (1 долар США – 41,3785 грн) складає 140 686,90 грн.
Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Під час судового розгляду справи стороною позивача через підсистему «Електронний суд» 15.11.2024 подано заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. ( а.с.42).
На підтвердження заявлених вимог до клопотання суду надано Договір про надання правової допомоги №13/08 від 13 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Годуновим В.С. та ОСОБА_1 (а.с.43); Акт №1 до Договору про надання правової допомоги №13/08 від 15 листопада 2024, відповідно якому загальний обсяг надання правової допомоги склав 6 годин, що складає 18 000 гривень (а.с.44).
В апеляційній інстанції представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500 гривень (а.с.60).
На підтвердження заявлених вимог у цій частині адвокатом до апеляційної скарги додано: Ордер на надання правничої допомоги в судах першої і апеляційної інстанцій від 13.08.2024 (а.с.61); Акт №2 до Договору про надання правової допомоги №13/08, відповідно якому обсяг наданої правової допомоги склав 3,5 годин, що складає 10 500 грн.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
 Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Колегія суддів, беручи до уваги, що витрати на правничу допомогу, які позивач має сплатити адвокату за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій підтверджені належними та допустимими доказами, які були подані суду своєчасно, враховуючи відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, виходячи зі складності справи, ціни договору за надання послуг в суді першої інстанції, обсяг наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції, вважає за необхідне повістю задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача 18 000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, та 10500 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, оскільки ці вимоги також є доведеними, спів мірними та обґрунтованими.
Окрім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в суді першої інстанції у розмірі 1 730,22 грн. (а.сс.15, 28) та 1 444,43 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с.63, 68).
Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Годунов Віталій Сергійович, задовольнити.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2025 року про часткове задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позову.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Годунов Віталій Сергійович до   ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за попереднім договором купівлі – продажу від 26.08.2021 в розмірі 3400 доларів США, що станом на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції 22 квітня 2025 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США – 41,3785грн) складає 140 686,90 грн., витрати з надання професійної правничої допомоги в сумі 18 000 грн 00 коп. та судовий збір в сумі 1 730,22 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 500 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 444,43 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 28 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко