ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 990/52/25
Провадження № 11-108заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л.,Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.
розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року (судді Ханова Р. Ф., Бившева Л. І., Білоус О. В., Гончарова І. А., Юрченко В. П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до держави України, від імені якої виступають Кабінет Міністрів України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Національний банк України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1.                  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до держави України, від імені якої виступають Кабінет Міністрів України (далі - КМУ), Президент України Зеленський Володимир Олександрович (далі - Президент України), Національний банк України (далі - НБУ), у якому позивач просить:
-                  визнати протиправною бездіяльність Президента України та КМУ щодо незабезпечення реалізації конституційних прав позивача на рівність та соціальний захист;
-                  визнати протиправними дії КМУ щодо встановлення дискримінаційних умов участі в програмах "Національний кешбек" та "Зимова єПідтримка", які обмежують доступ до державної допомоги для громадян, які не користуються смартфонами та/або електронними сервісами;
-                  зобов`язати КМУ привести положення постанови № 952 (в редакції постанови № 1122) та постанови КМУ від 09 грудня 2021 року № 1272 у відповідність із Конституцією та законами України, забезпечивши рівний доступ до програми "Національний кешбек" для всіх громадян незалежно від їхнього майнового стану та наявності смартфона;
-                  зобов`язати Президента України відповідно до статті 106 Конституції України зупинити дію постанов КМУ № 952 (у редакції постанови № 1122) та від 09 грудня 2021 року № 1272 як таких, що порушують конституційні права позивача, передбачені статтями 8, 22, 24 Конституції України, з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності;
-                  зобов`язати НБУ прибрати незаконний термін "фінансовий номер", бо жоден телефон не має можливості встановити особу, а навпаки, створює вразливість, що, як вказує позивач, він вже довів банку, отримавши доступ до чужого номера, оформленого на людину, яка взагалі померла;
-                  зобов`язати Президента України, КМУ та НБУ привести закони у відповідність із Конституцією України, припинити порушувати права позивача, вигадуючи обов`язок щодо нього за власний кошт придбати телефон;
-                  захистити право позивача і винести ухвалу, що у ОСОБА_1 немає обов`язку мати телефон, немає обов`язку надавати послугу телефонної розмови безкоштовно, немає обов`язку користуватися електронними послугами, і це не є приводом обмежити його в доступі до банківських послуг і навіть у сплаті комунального платежу й обмежити право на доступ до медицини;
-                  зобов`язати Президента України як гаранта Конституції України звернутися до КМУ та НБУ з вимогою привести їх нормативно-правові акти у відповідність із Конституцією України та законами України з метою забезпечення дотримання прав громадян на рівність та недискримінацію при отриманні державних та фінансових послуг;
-                   визнати що "ДІЯ" прийнята з грубим порушенням Конституції Украйни в протиправний спосіб, як і закони, що приймаються з метою експерименту на людях;
-                   зобов`язати відповідачів припинити проводити експерименти щодо примусової цифровізації шляхом обмеження конституційних прав і свобод та доступу до лікарень, банків шляхом примусу купити за власний кошт айфон, сплатити послуги Інтернету і зв`язку. Визнати такі дії незаконними.
2.                 На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі, порушуючи вимоги статей 1, 3, 8, 22, 24, 19 Конституції України щодо обов`язку діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано не надали позивачу можливість реалізувати своє законне право користуватись державними програмами на рівних умовах з іншими громадянами України. Внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів у відношенні забезпечення рівного доступу до державної допомоги, передбаченої програмою "Національний кешбек" та "Зимова єПідтримка", позивач не зміг отримати державну допомогу в розмірі 1000 гривень та не може в повному обсязі реалізувати своє право.
3.                 Позивач також стверджує, що відмова у забезпеченні рівного доступу до державної допомоги через дискримінацію за віком та майновим станом порушує його права як споживача фінансових послуг, гарантовані Конституцією та законами України. Сам закон є дискримінацією клієнта за майновим станом та за віком, оскільки банк відкриває рахунок "єПідтримка" лише тим, хто досяг 65 років, ігноруючи права людей з інвалідністю.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
4.                 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 11 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу на підставі пункту 6 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Судове рішення мотивовано тим, що у позовній заяві    ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень. При цьому одні з цих вимог стосуються Президента України, а відтак за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Суду як суду першої інстанції, тоді як інші вимоги - до КМУта НБУ не підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції. Тобто позивач у позовній заяві об`єднав вимоги, які підсудні різним судам, що відповідно до правил частини п`ятої статті 172 КАС України є проявом порушення правил об`єднання позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
5.                 Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
6.                 Позивач вважає, що оскаржене рішення не відповідає вимогам матеріального права та є таким, що ухвалене з порушенням процесуального права. На думку позивача, у цьому випадку є лише один відповідач - держава Україна та лише одна позовна вимога - відновити порушене конституційне право позивача і підстава позову - статті 1, 3, 8, 22, 24, 27, 28, 32, 46, 48, 49, 55, 56, 59, 102, 106, 150, 151 Конституції України.
7.                 Позивач наголошує, що він заявляє лише одну вимогу в цьому позові - усунути порушення його конституційних прав та визнати протиправними дії та бездіяльність органів влади. Таким чином, в його позові відсутні кілька вимог, як помилково стверджує суд.
8.                 На думку позивача, відповідно до статті 48 КАС України якщо суд вважає, що позов подано до неналежних відповідачів, він повинен запропонувати позивачу замінити неналежних відповідачів, а не повертати позов. Разом з тим у цьому випадку суддя мала запропонувати замінити конкретних посадових осіб (Президента, членів КМУ, посадових осіб Головного управління ПФУ) на державу Україну в особі відповідного органу, можливо Генерального прокурора, оскільки якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
9.                 Позивач доводить, що стаття 172 КАС України, на яку послався суд, у цьому випадку не застосовується, оскільки вона регулює об`єднання вимог, що належать до різних видів судочинства (наприклад, цивільного та господарського), а не до різних органів у межах одного виду судочинства - адміністративного.
10.            Вважає, що спір у справі про те, що суд повинен враховувати, що порушення прав позивача є результатом сукупності дій різних органів влади, що реалізують державну політику. Розділення справи на окремі позови до кожного органу влади ускладнить розгляд справи по суті та може призвести до несправедливого рішення.
Рух апеляційної скарги
11.            Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) ухвалою від 05 березня 2025 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 19 березня 2025 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 10 квітня 2025 року.
Короткий зміст викладених у відзиві на апеляційну скаргу доводів
12.            КМУ подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погодився із наведеними в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року підставами повернення позовної заяви та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
13.            Від Президента України та НБУ відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
14.            27 березня 2025 року та 08 квітня 2025 року до Великої Палати надійшли пояснення ОСОБА_1 , у яких він заявив, зокрема, клопотання про зупинення провадження та звернення до Конституційного Суду України для встановлення порушення його прав і свобод, зазначених у його зверненнях до Президента України та з поданням щодо конституційності оспорюваних ним норм законодавства, а також щодо конституційності статті 55 Закону України «Про Конституційний Суд України» , порядку застосування статті 8 Конституції України судами, поновити провадження у справі після отримання рішення Конституційного Суду України й ухвалити остаточне рішення, забезпечивши захист його конституційних прав.
15.            Велика Палата надала оцінку доводам, викладеним у клопотанні, та не знайшла підстав для їх задоволення, позаяк вони не є такими, що заважають здійснювати розгляд цієї справи та за її наслідками ухвалити відповідне судове рішення. При цьому, наведені норми не застосовувалися до спірних правовідносин ані відповідачами, ані судом першої та апеляційної інстанцій.
16.            Крім того, щодо інших вимог позивача, викладених у його поясненнях, поданих 27 березня 2025 року, слід зазначити, що, як можна зрозуміти з їх змісту, вони сформульовані як нові вимоги, які підлягають розгляду судом першої інстанції А за правилами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
17.             Велика Палата заслухала суддю-доповідача, перевірила рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення, та виснувала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
18.            Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
19.            За пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
20.            Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3 частини першої статті 4 КАС України).
21.            За пунктом 5 цієї частини статті як адміністративне судочинство розуміють діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
22.            Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
23.            За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
24.            Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності КМУ щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
25.            Визначений частиною четвертою статті 22 КАС України перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.
26.            Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності КМУ визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої).
27.            Згідно із частинами першою, другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один із цих судів за вибором позивача.
28.            Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
29.            Водночас у цій статті (в частинах четвертій - шостій) встановлено заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).
30.            Поряд з тим закон установлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС України).
31.            Нормами КАС України імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ з визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції.
32.            За пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
33.             Як можна побачити зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних відповідачів. Одні з цих вимог заявлені до Президента України та за правилами виключної підсудності підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції, а інші вимоги - до КМУ та НБУ і цьому суду не підсудні.
34.            Оскільки позивач об`єднав у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена підсудність різним судам, а правових підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати в іншому (самостійному) провадженні позовні вимоги до КМУ та НБУ, немає, то висновок суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, є правильним.
35.            Аналогічну позицію щодо застосування норми пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України у подібних процесуальних правовідносинах Велика Палата неодноразово викладала, зокрема, в постановах від 02 жовтня 2019 року (справа № 9901/382/19), від 15 квітня 2020 року (справа № 9901/553/19), від 19 вересня 2019 року (справа № 9901/62/19), від 14 серпня 2019 року (справа № 9901/430/19), від 02 березня 2023 року (справа № 215/3640/22), від 11 липня 2024 року (справа № 990/198/24), від 05 грудня 2024 року (справа № 990/308/24).
36.            У зв`язку із цим Велика Палата відхиляє довід позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був відкрити провадження в адміністративній справі за його позовною заявою та до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, оскільки для цього немає законних підстав.
37.            Так, частина третя статті 48 КАС України передбачає таку можливість, але за умови, що це не призведе до зміни підсудності адміністративної справи. У нашому випадку ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому відповідачами є Президент України, КМУ та НБУ, спір з якими не підсудний Верховному Суду як суду першої інстанції, про що було зазначено, що унеможливлює правозастосування частини третьої статті 48 КАС України.
38.            З огляду на встановлені КАС України процесуальні обмеження на звернення до адміністративного суду з позовом, з яким звернувся позивач, повернення його позовної заяви обумовлено вимогою норм процесуального права щодо розгляду справи належним судом.
39.            Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до суду.
40.            Зважаючи на недотримання  ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог, а також відсутність підстав для застосування положень статті 172 КАС України, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 цього Кодексу, не допустив порушень норм процесуального права.
41.            Інші доводи та міркування позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо повернення його позовної заяви, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
42.            Щодо клопотання позивача зобов'язати Верховний Суд надати йому безоплатну правову допомогу для представництва його інтересів в суді, Велика Палата зазначає, що призначення судом правозахисника позивачу в адміністративній справі, не передбачено. Крім того клопотання позивача про розгляд вказаної справи як зразкової також не підлягає задоволенню, оскільки для цього підстави, визначені КАС України, відсутні.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
43.            Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
44.            На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
45.            Велика Палата вважає, що суд першої інстанції ухвалу від 11 лютого 2025 року у справі № 990/52/25 постановив з дотриманням норм процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків цього суду, підстав для скасування оскарженої ухвали немає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
46.            Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
47.            Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 311, 312, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року у справі № 990/52/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 Суддя-доповідач                                                                                    О. А. Губська
Судді:                                    О. О. Банасько                                           М. В. Мазур
Ю. Л. Власов                                              С. Ю. Мартєв
І. А. Воробйова                                          К. М. Пільков
М. І. Гриців                                                  С. О. Погрібний
Ж. М. Єленіна                                            О. В. Ступак
Л. Ю. Кишакевич                                      І. В. Ткач
В. В. Король                                                О. С. Ткачук
С. І. Кравченко                                          В. Ю. Уркевич         
О. В. Кривенда                                           Н. В. Шевцова