Унікальний номер справи 760/26986/24
Номер апеляційного провадження 33/824/1698/2025
Суддя суду першої інстанції А. М. Педенко
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
 
Постанова
Іменем    України
06 березня 2025 року                                                                                                        місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Полянчука Владислава Богдановича, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року про притягнення 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина 
України, адреса місця проживання: 
АДРЕСА_1 ,
адреса місця реєстрації: 
АДРЕСА_2 
 
до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП,
у с т а н о в и в :
 
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Судом встановлено, що 06.10.2024 року о 09 год. 45 хв., по бул. Вацлава Гавела, 73, в місті Києві, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений згідно з ст. 35 Законом України «Про Національну поліцію», так як транспортний засіб мав зовнішні ознаки участі у ДТП, а саме деформований бампер. Під час спілкування з водієм, у ОСОБА_1 було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, за допомогою газоаналізатора типу Drager, а також у лікаря-нарколога, водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудні камери №474269, №472386.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Полянчук В. Б. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Скаржник посилається на те, що суд розглянув справу поверхнево, не врахувавши заперечення ОСОБА_1 щодо викладених у протоколі обставин, оскільки працівниками поліції було внесено до протоколу про адміністративне правопорушення недостовірні відомості. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Він виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а не на місці зупинки, проте працівники поліції повідомили його про відсутність такого права та почали відеозапис заново. ОСОБА_1 не було вручено направлення для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлено із його змістом. Вказані обставини свідчать про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме порушення ч.2, ч.3 ст 266 КУпАП, п.6 Порядку від 17.12.2008 №1103, п.6, п.7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 №1452735, що прямо вказує на відсутність  в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 130 КУпАП, оскільки відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення. Доданий до матеріалів справи відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції не містить повне відображення події і не дає можливості встановити фактичні обставини справи.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в день та час, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто 06.10.2024  о 09 год 45 хв 05 сек.
Звернув увагу, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Полянчук В. Б. підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити з викладених у ній доводів з урахуванням наданих пояснень, посилалися на те, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, оскільки не порушував Правил дорожнього руху, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. Адвокат Полянчук В. Б. наполягав на тому, що у працівників поліції були відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а тому наступні дії працівників поліції були здійснені не в рамках закону, наявний у матеріалах справи відеозапис неможе вважатися належним доказом у справі. Захисник надав апеляційному суду копію скарги на дії працівників поліції зі складання протоколу відносно ОСОБА_1 , адресовану Управлінню патрульної поліції в місті Києві ДПП.
Переглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Полянчука В. Б., дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями Правил дорожнього руху, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому згідно п.3 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Так, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою  ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п.2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 06.10.2024 серії ЕПР1 №144099, складеним відносно  ОСОБА_1 , у якому зазначено, що останній керував транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів та мови); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції №472386, №474269, де зафіксована вказана подія, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.
Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та законно визнав винним  ОСОБА_1 у порушенні ним пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчиненні  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не ґрунтуються на матеріалах справи з урахування зазначеного вище та наступного. 
Так, із наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери інспектора поліції вбачається, що за кермом транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуває  ОСОБА_1 , який не заперечує факт керування ним вказаним транспортним засобом. У ході розмови інспектором поліції бло виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів та мови, що стало підставою для пропозиції поліцейського водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Із відеозапису вбачається чітка відмова  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, яку водій пояснив тим, що не вважає, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, тому що пройшло вже багато часу після вживання ним алкоголю, що ОСОБА_1 відобразив у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на них зафіксована подія правопорушення та ними підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 . Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність керування 06.10.2024  ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 .
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, тому відсутні будь - які сумніви у їх достовірності та істинності.
Щодо доводів апеляційної скарги про неспівпадіння часу початку відеозапису з часом вчинення правопорушення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено відповідно до наявного в матеріалах справи рапорту рядового поліції УПП ДПП в м. Києві Тимко М. від 06.10.2024, помилково зазначеного часу вчинення адміністративного правопорушення під час складання протоколу 09 год. 45 хв., замість вірного 10 год. 45 хв. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 формується в автоматичному порядку, внесення змін до нього не видається можливим.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1  не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відеозапису з бодікамери працівника поліції, інспектором поліції було запропоновано  ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, внаслідок виявлення таких ознак сп`яніння як різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів та мови. Йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора типу Drager, на що останній відповів відмовою, а також було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, про що свідчить долучене до матеріалів справи направлення на проходження вищезазначеного огляду, на що останній відмовився його проходити.
При цьому суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття. Поліцейським, серед іншого, було роз`яснено  ОСОБА_1  право проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (як на місці зупинки так і у медичному закладі), та роз`яснено наслідки за відмову від проходження такого огляду, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. На відеозаписі відображено чітку відмову  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому поведінка  ОСОБА_1  була такою, що не ставила під сумнів факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у запропонований поліцейським спосіб. Із відеозапису вбачається, що  ОСОБА_1 не вчинялися дії спрямовані на проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписами із нагрудних бодікамер працівників поліціі зафіксовано обставини, викладені в протоколі і такий відеозапис є доказом, що підтверджує факт вчинення водієм  ОСОБА_1  правопорушення, що йому інкримінується.
Отже факт відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у запропонований працівником поліції спосіб (як на місці зупинки так і у медичному закладі) повністю підтверджується встановленими суддею суду першої інстанції обставинами справи про адміністративне правопорушення та знайшов своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
При цьому апеляційний суд зауважує, що  ОСОБА_1 зобов`язаний був виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. Зазначене прямо передбачено абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений не за перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме за відмову водія від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремою складовою диспозиції ч. 1 ст. 130 КупАП.
Таким чином відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що не враховано  ОСОБА_1 при ствердженні щодо відсутності у нього ознак алкогольного сп'яніння. 
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, в тому числі право пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
При цьому суд зважає на те, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості  ОСОБА_1   у його вчиненні. 
Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені  ОСОБА_1  характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.
Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС (п. 2 Порядку № 1103).
Пунктом 3 Порядку № 1103 визначено, що огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Суддя суду першої інстанції вірно вважав, що при оформленні матеріалів про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейськими не було допущено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, що призвели б до порушення основоположних/фундаментальних прав особи, які у свою чергу потягли за собою визнання здобутих доказів недопустимими.
Апеляційний суд вважає, що у матеріалах справи містяться докази, які беззаперечно доводять порушення водієм  ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було внесено до протоколу про адміністравтине правопорушення недостовірні відомості апеляційний суд оцінює критично.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол підписаний особою, яка його склала із зазначенням всіх необхідних даних, та особою щодо якої його було складено. У протоколі  ОСОБА_1 пояснив, що не вважає, що знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, тому що пройшло багато часу після вживання ним алкоголю. При цьому будь - яких зауважень особа, відносно якої складено протокол, щодо некерування ним транспортним засобом, нероз'яснення йому прав чи невідповідності місцю та часу вчиненого правопорушення, вказаних у протоколі, не зазначив в останньому.
Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Уповноважені підрозділи органів Національної поліції наділені владними управлінськими функціями, та вжиттям відповідних заходів, а тому оскарження їх дій та прийнятих ними рішень носить публічно-правовий характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку визначеному КАС України.
Перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою не виконувати ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан сп`яніння. Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо  ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
У своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. The United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо  ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.
Отже, апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є окремим видом відповідальності за порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та є закінченим правопорушенням.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія  ОСОБА_1  у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 130 КУпАП, а тому застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є доречним, оскільки зібрані по справі докази повністю доводять вину водія  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, та свідчать про намір  ОСОБА_1  уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, проте висновків судді вони не спростовують.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1  пункту 2.5 Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Солом`янського районного суду м.Києва від 05 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича залишити без задоволення.
Постанову судді Солом`янського районного суду м.Києва від 05 лютого 2025 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                         Л. Д.  Поливач