ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 759/2665/23
 
провадження № 61-13167св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко Михайло Михайлович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про  відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 30 вересня 2022 року на просп. Перемоги (шляхопровід Святошино) у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan Altima», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля марки «ChevroletAveo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої його автомобілю були спричинені механічні пошкодження, а йому завдано матеріальні збитки.
Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року у справі № 759/13732/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно поліса № 206426719 в ПрАТ «СК ВУСО».
04 листопада 2022 року він отримав страхову виплату в розмірі 82 855,14 грн. 
Згідно звіту про оцінку КТЗ № 01-27/10 від 27 жовтня 2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «NissanAltima», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , становить                    276 675, 72 грн; ринкова вартість автомобіля, без урахування аварійного пошкодження, становить 517 906, 04 грн; вартість матеріального збитку в результаті ДТП становить 180 080, 84 грн. 
Вказаний звіт було надано страховику, який за результатами його розгляду                                15 грудня 2022 року виплатив йому ще 44 644, 86 грн, що загалом становить суму страхового відшкодування 127 500 грн (з вирахуванням франшизи 2 500 грн). Таким чином, страхова компанія здійснила страхове відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди та виплатою страхового відшкодування в розмірі 149 175, 72 грн, а також інфляційні втрати                                                    в розмірі 7 893, 25 грн, три відсотки річних у розмірі 1 618, 45 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 22 500 грн та судовий збір. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 149 175, 72 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 621, 87 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 500 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а положеннями статті 1194 ЦК визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, відповідач має сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розмір якої                                            149 175, 72 грн підтверджується належними та допустимими доказами, а також витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн, який відповідає виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат. 
 
Не погодившись з указаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко В. В. подав апеляційну скаргу.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тимошенко В. В., про зупинення провадження у справі задоволено. 
Зупинено провадження у справі до закінчення участі ОСОБА_2 у бойових діях під час військового положення.
 
Вирішуючи питання про зупинення апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
24 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Заявник вважає, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 753/19628/17, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 05 червня 2024 року у справі № 317/3364/21.
Крім того зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень пункту другого частини першої статті 251 ЦПК України щодо дотримання права особи на розумний строк розгляду справи, якщо відповідача представляє його представник.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 759/2665/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У жовтні 2024 року матеріали цивільної справи № 759/2665/23надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка М. М. мотивована тим, що для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України заявнику необхідно надати докази перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій.
Вважає, що наданий відповідачем витяг з наказу від 05 серпня 2024 року № 735 підтверджує лише інформацію про його прибуття у район розташування населеного пункту м. Покровськ Донецької області та не містить доказів участі ОСОБА_2 у виконанні бойових завдань, направлення у відрядження, а отже не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі.
Вважає, що при вирішенні питання про зупинення провадження у справі на підставі вказаної норми також слід враховувати, чи представляє військовослужбовець свої інтереси у судах особисто чи через свого представника. Оскільки інтереси відповідача в судовому засіданні, представляє його представник, вважає, що права відповідача на судовий захист не порушуються. Водночас безпідставне зупинення провадження може призвести до порушення прав позивача на недотримання розумного строку розгляду справи.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про  відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП.
 
Рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 149 175, 72 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 621, 87 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 500 грн та витрати на правову допомогу                                                      в розмірі 15 000 грн.
 
Не погодившись з указаними судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко В. В. подав апеляційну скаргу.
 
15 серпня 2024 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Тимошенка В. В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Зазначав, що ОСОБА_2 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 та приймає безпосередню участь у бойових діях. Водночас він бажає приймати особисту участь під час розгляду справи, надавати пояснення та висловлювати позицію. 
 
На підтвердження зазначених обставин до клопотання надано витяг із наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 05 серпня 2024 року № 735, відповідно до якого лейтенанта ОСОБА_2 , командира 2 механізованого взводу, 5 механізованої роти, НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , направлено до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко М. М., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).
 
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.
 
Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
 
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.
 
Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
 
Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на час розгляду справи проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_5 з військовим званням лейтенант та обіймає посаду командира 2 механізованого взводу, 5 механізованої роти, 2 механізованого батальйону та приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
 
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
 
Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
 
Результат аналізу пункту 12 Положення № 1153/2008 дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.
 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22), від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 (провадження № 61-4547св23).
 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
 
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.
 
За приписами пункту другого зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
 
У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що згідно витягу із наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 05 серпня 2024 року № 735, лейтенанта ОСОБА_2 , командира 2 механізованого взводу, 5 механізованої роти, НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , направлено до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях.
 
Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
 
При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.
 
Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
 
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові                      від 25 липня 2024 року у справі № 852/2а-2/24 (адміністративне провадження № А/990/5/24).
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.
 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 (провадження № 61-4547св23).
 
Таким чином, обставини, на які послався суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі про зупинення провадження свідчать про наявність достатніх підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
 
Враховуючи викладене, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цей суд допустив порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Статтею 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко Михайло Михайлович, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                                                      
                                                                                                                      О. М. Осіян
                                               
                                               '                                              Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                                      В. В. Шипович