РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/1528/22
Провадження № 22-ц/4815/355/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області, 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Головне управління
Держгеокадастру в Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року у складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 03 хвилині, повний текст рішення суду складено 04 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, про скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинення речових прав та їх обтяжень. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області №230 від 28.10.2011 р. у власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,59 га, в т.ч. і належну позивачці земельну ділянку. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.11.2014 р. було визнано протиправним та скасовано рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області №230 від в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,59 га, яка включає і належну позивачці земельну ділянку, яке набрало законної сили. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21.07.2015 р. у справі № 570/2140/15-ц було задоволені позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління Держземагентства в Рівненському районі, Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції про захист прав землекористувача шляхом визнання недійсними свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відповідача. Однак при цьому не була скасована державна реєстрація цих земельних ділянок, що перешкоджає позивачці провести приватизацію належної їй земельної ділянки. Просила суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі із кадастровими номерами: 5624683300:10:034:0162 (площа 0,2723 га), 5624683300:10:034:0163 (площа 0, 0,0743 га), 5624683300:10:034:0164 (площа 0,2355 га), які розташовані за адресою: с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, внесені державним кадастровий реєстратором до Державного земельного кадастру, шляхом закриття Поземельної книги та скасувати кадастрові номера на ці земельні ділянки.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року вказаний позов задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із кадастровим номером 5624683300:10:034:0162, площею 0,2723 га, що розташована за адресою: с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, скасувати кадастровий номер на цю земельну ділянку, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із кадастровим номером 5624683300:10:034:0164, площею 0,2355 га, що розташована за адресою: с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, скасувати кадастровий номер на цю земельну ділянку, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. Стягнуто з Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп..

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи,  ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинення усіх речових прав та їх обтяжень його взагалі не стосуються. Додає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача; натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи., що судом не було здійснене. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд повинен був відмовити у позові. Зазначає, що оскаржуваним рішенням суду  скасовано державну реєстрацію  усіх речових прав, їх обтяжень, тоді як ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області було накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном юридичними та фізичними особами і встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно земельних ділянок із кадастровими номерами - 5624683300:10:034:0162 площею 0,2723 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 5624683300:10:034:0163 площею 0,0743 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 5624683300:10:034:0164 площею 0,2355 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.  Наголошує, що  суду першої інстанції було достеменно відомо про те, що існують обтяження земельних ділянок із кадастровими номерами  5624683300:10:034:0162 площею 0,2723 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 5624683300:10:034:0163 площею 0,0743 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 5624683300:10:034:0164 площею 0,2355 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки надавались докази про наявність кримінального провадження, а також про накладення арешту на ці земельні ділянки. Стверджує, що Цивільним законодавством не передбачено порядку скасування обтяжень, які застосовані в рамках кримінального провадження, а тому, суд першої інстанції, виносячи рішення в частині скасування обтяжень щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 5624683300:10:034:0162 та 5624683300:10:034:016, вийшов за межі повноважень, взявши на себе функції слідчого судді при розгляді цивільної справи. Вказує на процесуальні порушення, допущені місцевим судом, а саме: 1) безпідставно відмовлено в клопотанні про проведення земельної експертизи, адже незрозумілим залишається те, яка саме ділянка є спірною, і з яких міркувань позивач дійшов таких висновків, та якими належними доказами підтверджує ту обставину, що для відновлення порушеного права слід скасувати спочатку всі три державні реєстрації земельних ділянок, а потім дві; 2) безпідставно відмовлено у клопотанні про закриття провадження по справі, оскільки позивач на момент подання позову і після відкриття провадження у справі не звертався до землевпорядної організації, не замовляв послуги щодо розробки документації із землеустрою на ділянку, та не подавав вказану документацію до кадастрового реєстратора і відповідно не отримував відмову кадастрового реєстратора, яка б підтвердила б наявність чи відсутність порушеного права і підставності даного позову. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення. Також просить стягнути з відповідача на користь її довірительки понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що за позивачкою ОСОБА_1 , обліковується земельна ділянка площею 0,15 га, на якій рішенням виконкому Ровенської районної ради від 13.01.1987 р. за №5 позивачці було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в селі Карпилівка Рівненського району Рівненської області (згідно даних земельно-кадастрової книги Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, о/р 318).

Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області №230 від 28.10.2011 р. у власність відповідача ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,59 га, зокрема і належну позивачці земельну ділянку. 

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.11.2014 року було визнано протиправним та скасовано рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області №230 від 28.10.2011 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,59 га, яка включала і належну позивачці земельну ділянку. Рішення суду набрало законної сили. 

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21.07.2015 року у справі №570/2140/15-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління Держземагентства в Рівненському районі, Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції про захист прав землекористувача шляхом визнання недійсними свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки:
скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, державний реєстратор Репетуха Олександра Миколаївна, індексний номер 16035530, прийняте 25 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку в с. Карпилівка Рівненського району площею 0,2723 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5624683300:10:034:0162;
скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, державний реєстратор Репетуха Олександра Миколаївна, індексний номер 16033504, прийняте 25 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку в с. Карпилівка Рівненського району площею 0,0743 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5624683300:10:034:0163;
скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, державний реєстратор Репетуха Олександра Миколаївна, індексний номер 16036961, прийняте 25 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку в с. Карпилівка Рівненського району-площею 0,2355 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5624683300:10:034:0164;
визнано недійсним Свідоцтво про право власності не нерухоме майно індексний номер 27257202 на земельну ділянку площею 0,2723 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5624683300:10:034:0162, що знаходиться за адресою: с. Карпилівка Рівненського району, видане 25.09.2014 р. Реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 ;
визнано недійсним Свідоцтво про право власності не нерухоме майно індексний номер 27253409 на земельну ділянку площею 0,0743 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5624683300:10:034:0163, що знаходиться за адресою: с. Карпилівка Рівненського району, видане 25.09.2014 р. Реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 ;
визнано недійсним Свідоцтво про право власності не нерухоме майно. індексний номер 27259895 на земельну ділянку площею 0,2355 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5624683300:10:034:0164, що знаходиться за адресою: с. Карпилівка Рівненського району, видане 25.09.2014 р. Реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що попри про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, які включають і її земельні ділянки, не була скасована державна реєстрація цих земельних ділянок, що, в свою чергу, порушує її права, адже перешкоджає їй провести приватизацію цих ділянок.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 16 жовтня 2015 року № 1299 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки» позивачці надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області.

Як встановлено судом, припинення речових прав на земельні ділянки відповідача ОСОБА_2 шляхом скасування правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки не призвело до скасування державної реєстрації земельних ділянок та їх кадастрових номерів. 

Згідно ст. 202 Земельного кодексу України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр – це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до частини третьої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (абз. 4, 5 ч. 10 цієї статі).

За положеннями ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №338/180/17 від 05.06.2018, №905/1926/16 від 11.09.2018 та №569/17272/15-ц від 30.01.2019 сформульований висновок про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

Виходячи з того, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21.07.2015 року у справі № 570/2140/15-ц припинені речові права відповідача щодо земельних ділянок, ефективним способом захисту порушеного права на земельну ділянку позивачки у даній справі є скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Такий висновок узгоджується із викладеною у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у цивільній справі № 599/1466/19 правовою позицією, а тому скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, що розташовані за адресою: с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, скасування кадастрових номерів на ці земельні ділянки, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок, є обґрунтованим та таким, що спрямоване на захист порушених земельних прав позивачки.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводить, що він є неналежним відповідачем. Такі доводи апеляційним судом оцінюються критично.
Так, диспозитивними правами позивача є визначення відповідачів, предмета та підстав спору, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (подібні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц , від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

ОСОБА_2 як стороні судових спорів з ОСОБА_1 достовірно було відомо про ухвалення судом 14.05.2013 року рішення по справі №570/165/13-ц не на його користь та про оскарження з 14 травня 2014 року в Рівненському районному суді у справі № 570/2243/14-а рішення Городоцької сільської ради №230 від 28.10.2011 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,59 га у зв`язку із порушенням прав ОСОБА_1 , однак він продовжив дії спрямовані на порушення прав позивачки: подав заяву про реєстрацію цих земельних ділянок до державного реєстратора на підставі виготовленої на його замовлення технічної документації, але без затвердження такої документації Городоцькою сільською радою.

Відповідачем у цивільно-правовому спорі є особа, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.

Таким чином, саме ОСОБА_2 , замовивши технічну документацію на земельні ділянки на підставі оспорюваного рішення сільської ради та здійснивши реєстрації спірних земельних ділянок під час розгляду в суді справи про оскарження рішення органу місцевого самоврядування, вчинив дії спрямовані на порушення прав позивачки на земельну ділянку та незавершене будівництво, розміщене на ній, тому саме він є належним відповідачем по справі. 

Щодо доводів апелянта про те, що належним відповідачем у справі має бути орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який наділений повноваженнями внесення запису до державного земельного кадастру (Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області), то вони не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч.ч.1, 4 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Таким чином, державні реєстратори органів Держгеокадастру здійснюють ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, зокрема державну реєстрацію земельних ділянок за заявою визначених законом осіб, та її скасування, у тому числі на підставі ухваленого судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. З огляду на це, позовні вимоги у приватно-правовому спорі про скасування державної реєстрації земельної ділянки не можуть бути звернені до органу Держгеокадастру, а тому визначення у цьому спорі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як третьої особи без самостійних вимог є правомірним.

Покликання апеляційної скарги на те, що суд, достеменно знаючи про існування обтяжень на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 5624683300:10:034:0162, 5624683300:10:034:0163, 5624683300:10:034:0164 у межах кримінального провадження № 12022186010001411 від 13.09.2022 р за ч.1 ст. 358 КК України (підроблення документів) у вигляді арешту на підставі ухвали слідчого судді у межах цивільної справи скасував обтяження на земельну ділянку, застосовані у кримінальному провадженні, взявши на себе функції слідчого судді при вирішенні цивільної справи, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду з наступних міркувань.

Спірні земельні ділянки не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, за кримінальним провадженням № 12012286010001411 від 13.09.2022 р., оскільки наведені цивільно-правові спори між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були вирішені судами, рішення яких набрали законної сили, ще задовго до чергового намагання відповідача ОСОБА_2 створити ОСОБА_1 перешкоди у завершені нею оформлення права власності на земельну ділянку, набуту нею на законних підставах, у спосіб існування названого кримінального провадження. Окрім цього, кадастрові номери земельних ділянок були зареєстровані за заявою ОСОБА_2 і за його заявою зареєстроване кримінальне провадження та накладено арешт слідчим суддею.
Вирішуючи приватно-правовий спір суд зобов`язаний застосовувати ефективні способи захисту; передбачені законом, і саме такий спосіб, встановлений ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», застосував суд у цій справі. Застосування будь-якими судами будь-яких заходів забезпечення у будь-яких провадженнях (кримінальному, цивільному, адміністративному, виконавчому) не є перешкодою для вирішенні спорів судом відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Курганською Оленою Вікторівною заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, що були понесені її довірителькою у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених судових витрат заявником надано копію Договору про правничу допомогу та представництво інтересів у суді від 07 січня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Курганською Оленою Вікторівною, копію Ордеру № 1156029 від 07.01.2025 року про надання правничої допомоги у Рівненському апеляційному суді, копію Акту виконаних робіт від 11 лютого 2025 року, де вказано вартість роботи адвоката – 1000,00 грн/година та перелік наданих послуг: 1) ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 25.11.2024р. – 0,5 год х 1000,00 грн = 500,00 грн; 2) підготовка відзиву на апеляційну скаргу та подача його до суду - 4,5 год х 1000,00 грн = 4500,00 грн.; загальна вартість наданих послуг – 5000,00грн.

Таким чином, звернення із цим клопотанням відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строків подання, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними і достовірними доказами.

У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Інші учасники справи, яким у встановленому законом порядку заявником надіслано копію заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, а також повідомлено Рівненським апеляційним судом про можливість надання заперечень проти неї, не заперечили проти як самого факту стягнення витрат на правничу допомогу, так і заявленого їх розміру.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 

Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку з нормами закону, що їх регулює, а також беручи до уваги те, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року, ухвалене на користь позивач ОСОБА_1 , залишене судом апеляційної інстанції без змін, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та наявність підстав для її задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.

                                               Шимків С. С.