Номер провадження: 33/813/1002/25
Номер справи місцевого суду: 522/18546/24 
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника – Семенова Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 20.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у порушенні вимог п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 11.10.2024 о 23:08 керував електросамокатом, без д.н.з., в м.Одесі по вул.Пироговській, 27, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер Alcotest, результат якого показав 0,90  ‰.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20.02.2025 і закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 зазначив, що 20.02.2025 не було проголошено та складено судове рішення, повний текст на сайті суду з`явився 03.03.2025, тому в десятиденний строк була надана апеляційна скарга (12.03.2025). Обставини появи повного тексту на сайті суду тільки 03.03.2025 суттєво унеможливлювали та ускладнювали можливість своєчасного звернення до апеляційного суду у визначений законом строк.
Скарга обґрунтована тим, що: 
- в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту керування ОСОБА_1 електросамокатом, факту його зупинки працівниками поліції;
- працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ним положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку електросамокату під його керуванням;
- ОСОБА_1 неодноразово звертався до співробітників поліції з проханням про те, що він хоче скористатися правовою допомогою, в чому йому було відмовлено, чим порушено право на захист.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Семенов Ю.С. підтримали клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.
З оскаржуваної постанови суду вбачається, що справа розглянута за участю ОСОБА_1 та захисника Семенова Ю.С., які надали суду свої пояснення.
За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова направлена до Реєстру для оприлюднення 03.03.2025, забезпечено надання загального доступу 05.03.2025.
Захисник Семенов Ю.С. отримав копію постанови суду 03.03.2025, про що склав розписку (а.с.35).
12.02.2025 захисник Семенов Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову суду, яка, серед іншого, містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження без наведення поважних причин пропуску строку, у зв`язку з чим постановою Одеського апеляційного суду від 26.03.2025 була повернута заявнику (вказана постанова оприлюднена в ЄДРСР – 28.03.2025).
04.04.2025 захисник Семенов Ю.С. повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначені причини пропуску строку.
Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.
У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Судом апеляційної інстанції, аналізуючи наведені обставини, враховано, що доказів проголошення оскаржуваної постанови суду в судовому засіданні 20.02.2025 матеріали справи не містять, до ЄДРСР постанова направлена лише 03.03.2025, в той же день отримана захисником Семеновим Ю.С., в межах десятиденного строку з дня отримання копії судового рішення подана перша апеляційна скарга, яка повернута судом апеляційної інстанції з підстав не зазначення причин пропуску строку, не зволікаючи усунуті вказані недоліки та подана апеляційна скарга з обґрунтуванням причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому, апеляційним судом враховано, що для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.
Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.
Разом із тим слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.
Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Враховуючи отримання стороною захисту оскаржуваного судового рішення 03.03.2025, без наявності в матеріалах справи доказів оголошення його тексту у судовому засіданні 20.02.2025, апеляційний суд вважає, що саме з моменту отримання судового рішення сторона захисту мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
На підставі наведеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення останньому строку на апеляційне оскарження постанови суду. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №148596 від 11.10.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_1  11.10.2024 о 23 год. 08 хв керував електросамокатом (без д.н.з.) в м. Одесі по вул. Пироговській, 27, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер Alcotest, результат якого показав 0,90 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування ТЗ відсторонений. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 та надано пояснення такого змісту: «Свою вину визнаю у повному обсязі, більше порушувати не буду»;
- роздруківкою результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», відповідно до якої результат складає 0,90  ‰ та яка підписана ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 розписався в графі «З результатом згоден»; 
- наявними відеозаписами, якими зафіксовано рух двох електросамокатів, на одному з яких рухався, як згодом встановлено, ОСОБА_1 , виявлення ознак сп`яніння, процес проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager, за результатами тесту на газоаналізаторі «Драгер» виявлено у ОСОБА_1 0,90‰ алкоголю, з результатом останній погодився;
- довідками старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області В.Якіб`юк про не притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП та не отримання посвідчення водія;
- направленням на огляд до медзакладу від 11.10.2024, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння та результат огляду.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9а ПДР).
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин проходження ОСОБА_1  огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Долучені відеозаписи повністю відображають проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому порядку та є належним доказом у справі.
У протоколі зафіксовано адміністративне правопорушення – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та зазначено про проведення огляду зі згоди водія на місці зупинки у встановленому порядку за допомогою приладу Драгер під відеозапис. 
Висновок поліцейських про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння підтверджується, серед іншого, роздруківкою з Alkotest 7510, прилад ARLM 0437, тест 1954, результат 0,90‰ та актом огляду, які підписані ОСОБА_1 без будь-яких заперечень.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фіксації факту руху електросамоката під керуванням ОСОБА_1 спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами з реєстратора, що був встановлений в салоні службового автомобіля патрульної поліції, зокрема на аркуші справи 76 міститься диск з відеозаписом, на якому зафіксовано рух 11.10.2024 о 23 год. 08 хв. в м. Одесі по вул. Пироговській двох електросамокатів, один з яких під керуванням, як згодом було встановлено працівниками поліції, ОСОБА_1 . З відеозаписів вбачається, що за вимогою інспектора ПП в Одеській області водії самокатів зупинились по різні сторони проїзної частини дороги. Службовий автомобіль патрульної поліції зупинився біля іншого учасника дорожнього руху ( ОСОБА_2 ), а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 підійшов до них.
Крім того, керування ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 11.10.2024, який в розумінні положень ст.251 КУпАП, є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення. При цьому судом враховано, що відеозаписами з бодікамер поліцейських зафіксовано процес проходження огляду водіїв та складання адмінматеріалів, на яких ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним самокатом.
Пояснення ОСОБА_1 щодо не керування ним в день події транспортним засобом (електросамокатом) за обставин, викладених у протоколі ЕПР1 №148596 від 11.10.2024, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та розцінюються судом апеляційної інстанції виключно як лінія захисту з метою уникнення відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки апеляційний суд вважає необґрунтованими зогляду на таке.
З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що працівники поліції повідомили, зокрема ОСОБА_1 причину зупинки електросамокату під його керуванням, а саме: перетин подвійної суцільної лінії, виїзд на зустрічну смугу та рух на заборонений сигнал світлофору. 
Крім того, слід звернути увагу, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним перебування особи у стані алкогольного сп`яніння через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. 
Отже, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про не вжиття поліцейськими дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги не ґрунтуються на відповідній правовій основі. 
Так, діючим законодавством не передбачена обов`язкова присутність адвоката під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. 
Слід звернути увагу, що у справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту якого регламентовані ч.1 ст.256 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції суду. При цьому, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою, передбачене ст.268 КУпАП, виникає при розгляді справи, а не під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Враховано, що ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції скористався своїм правом на захист шляхом укладання з адвокатом Семеновим Ю.С. угоди на надання правової допомоги від 31.10.2024. В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Семенов Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 приймав участь, надав свої пояснення по суті справи та заперечення проти складених матеріалів, тобто право на захист ОСОБА_1 не було порушено.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395.
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції – залишенню без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                  І.А. Артеменко