Справа № 127/16932/24
Провадження № 22-ц/801/1256/2025
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року	Справа № 127/16932/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,
за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/16932/24 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2025, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 26.03.2025, - 
в с т а н о в и в :

20.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (вх № 43666) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» (далі – ОСББ «Заболотного 6») про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, в якому просила : зобов`язати ОСББ «Заболотного 6» змінити в наказі від 02.02.2024 року № 2-к формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , вказавши про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» з 2.02.2024 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень; зобов`язати ОСББ «Заболотного 6» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис «звільнена з 2.02.2024 у зв`язку з припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, підстава - протокол загальних зборів № 1 від 27.01.2024»; стягнути з ОСББ «Заболотного 6» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 62099,40 грн., компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 16193,37 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги та грошової компенсації за всі невикористані дні відпусток з 2.02.2024; стягнути з ОСББ «Заболотного 6» на користь ОСОБА_1 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1211,20 /а. с. 73/. 
Правовими підставами позовних вимог позивачем зазначено : вимога про зміну формулювання причин звільнення (частина третя статті 235 КЗпП), стягнення вихідної допомоги (статті 44, 116 КЗпП), компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки (статтю 83 КЗпП), стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (статті 116, 117 КЗпП), відшкодування моральної шкоди (статтю 237-1 КЗпП, статтю 23 ЦК України).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу від 23.02.2021 № 1 к-тр позивач була прийнята на посаду голови правління ОСББ «Заболотного 6» за сумісництвом з окладом 9000 грн. згідно штатного розпису. Рішення про матеріальне заохочення (винагороду) голови правління визначено в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати рішенням загальних зборів співвласників від 17.12.2020. ОСОБА_1 не є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , тому працювала як найманий працівник. 
16.10.2023 відповідно до наказу № 2 ОСОБА_1 переведена на посаду «голова правління/керівник» з сумісництва на основне місце роботи з оплатою згідно штатного розпису. До січня 2024 року ОСОБА_1 виконувала роботу сумлінно, відповідно до посадових обов`язків голови правління, визначених Статутом, до неї жодного разу не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. 
27.01.2024 відбулись загальні збори співвласників ОСББ «Заболотного 6», на яких було прийнято рішення про припинення повноважень голови правління ОСОБА_1 і обрання нового голови правління ОСОБА_2 . 
З 3.02.2024 відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 13.02.2024 складений акт приймання-передачі документації ОСББ, в тому числі кадрової. 
25.03.2024 після неодноразових письмових і усних звернень ОСОБА_1 отримала поштою копію наказу про припинення повноважень від 2.02.2024, з якого вбачається, що повноваження ОСОБА_1 припинені відповідно до статті 99 ЦК України, Протоколу загальних зборів ОСББ «Заболотного 6» від 27.01.2024, статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», пункту 13 Статуту ОСББ «Заболотного 6». 
Трудовий договір із ОСОБА_1 був розірваний у зв`язку з припиненням її повноважень як посадової особи, але при цьому були порушені її права на належне формулювання причин звільнення та виплати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2025 позов задоволено частково. Зобов`язано ОСББ «Заболотного 6» змінити в наказі від 2.02.2024 № 3-к формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , вказавши про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Заболотного 6» з 2.02.2024 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень. Зобов`язано ОСББ «Заболотного 6» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис «звільнена з 2.02.2024 у зв`язку з припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, підстава - протокол загальних зборів від 27.01.2024». Стягнуто з ОСББ «Заболотного 6» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 62099 грн. 40 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16193 грн. 37 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСББ «Заболотного 6» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3633,60 грн.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4.04.2025 заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Заболотного 6» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. В решті вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСББ «Заболотного 6» подано апеляційну скаргу (вх № 4649 від 24.04.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав оцінки аргументам відповідача про порушення правил підсудності розгляду даної категорії справ; позивач не згодна з рішенням в частині формулювання її звільнення, що відповідає корпоративному характеру спору, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (постанова ВС від 24.02.2023 по справі № 334/3022/18); судом не враховане неналежне оформлення трудових відносин між ОСББ «Заболотного 6» та головою Правління Гуцало Н. М., всі додані позивачем докази про наявність трудових відносин не є належними доказами з огляду на те, що вони були прийняті ОСОБА_1 одноособово, без затвердження відповідними рішеннями правління; трудові відносини між ОСОБА_1 та ОСББ «Заболотного 6» належним чином не були оформлені, між сторонами виникли статутні відносини, які регулюються нормами Статуту; позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки початок перебігу строку звернення ОСОБА_1 до суду слід вважати дату коли позивач дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. В даному випадку позивач повинна була дізнатись по порушення своїх прав в день прийняття рішення загальними зборами ОСББ та згодом під час прийому-передачі печатки об`єднання 2.02.2024 та документації ОСББ новому голові правління, тобто 13.02.2024. Позивач з позовом звернулась 17.05.2024 із пропуском строку, передбаченого статтею 233 КУпАП, не порушивши питання про його поновлення. 
14.05.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 5497) ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зроблено заяву про понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн, докази понесення витрат будуть направлені у межах строку, встановленого ЦПК України. 
Відзив обґрунтовано тим, що позивач не будучи членом ОСББ звернулася  до суду з позовом у якому не заявляла  вимог про оскарження її звільнення з посади голови Правління ОСББ.  Нею була  заявлена вимога про зміну формулювання причин звільнення, а тому спір  не виник з корпоративних правовідносин. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України). Те, що дані спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства визначено у постановах ВС від 14.06.2023 по справі № 569/26484/21 та від 13.07.2022 по справі № 336/8047/20. Посилання в апеляційній скарзі на постанову ВС по справі № 334/3022/18 представник вважає помилковим, оскільки, на відмінну від цієї справи, у справі № 334/3022/18 заявлялась позовна вимога про скасування наказу про звільнення. Крім того, позивач оскаржувала підстави припинення повноважень, оскільки їх було припинено через невиконання головою своїх обов`язків. У даній справі позивач не оскаржує підстави припинення повноважень та сам факт їх припинення, не оскаржує своє звільнення і рішення загальних зборів ОСББ про припинення повноважень голови Правління, а лише хоче в законний спосіб оформити припинення трудових відносин та отримати належні їй виплати. Позивач виконувала обов`язки голови Правління ОСББ «Заболотного 6» на платній основі на підставі трудового договору спочатку за сумісництвом, а в подальшому і як за основним місцем роботи, була допущена до роботи на підставі наказу № 1 к-тр від 23.02.2021 і орган ДФС був повідомлений про прийняття працівника на роботу, позивачу надавалась щорічна основна та додаткова відпустка, тому між позивачем та ОСББ «Заболотного 6» виник саме індивідуальний трудовий договір, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а до правовідносин підлягає застосуванню норми КЗпП України. Про порушення своїх позивачка дізналася у березні 2024 року, з дня отримання наказу про звільнення та відповідно з того часу і про належні їй при звільненні виплати, та звернулася до суду у визначений законом строк – травень 2024 року.
       23.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (вх № 5913) ОСББ «Заболотного 6», в якому, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність аргументів наведених у відзиві, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Відповідь на відзив обґрунтовано тим, що виключно до повноважень правління ОСББ «Заболотного 6» відноситься прийняття рішень про прийом на роботу та звільнення працівників Об`єднання. Жоден із наведених позивачем документів не відповідає вимогам пункту 14 розділу ІІІ Статуту, оскільки не затверджений рішенням Правління.
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні представники відповідача Власов І. В. та Довбиш О. Л. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_3 заперечила проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України). 
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
7.11.2020 співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 були проведені установчі збори, відповідно до яких було створене Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6», затверджений Статут, обране Правління та голова правління /т. 1 а. с. 10-11/.
25.11.2020 ОСББ «Заболотного 6» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /т. 1 а. с. 12/.
17.12.2020 проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , в ході яких було вирішене питання щодо призначення матеріального заохочення (винагороди) голові правління ОСББ в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати і затверджений перелік та розмір внесків і платежів співвласників ОСББ на управління/утримання багатоквартирним будинком та прибудинковою територією з 01.01.2021 року, затверджений кошторис /т. 1 а. с. 14-16/.
Статутом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» визначено (п. 3 розділ ІІІ), що до виключної компетенції загальних зборів належить визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та інших статутних органів управління об`єднання /т. 1 а. с. 17-24/. 
Повноваження голови правління об`єднання визначені п. 16 розділу ІІІ Статуту. 
Також Статутом визначено, що загальні збори своїм рішенням вправі в будь-який час припинити повноваження голови правління та його заступника та переобрати його/їх. 
23.02.2021 затверджений і введений в дію штатний розпис ОСББ «Заболотного 6», згідно якого затверджена одна штатна одиниця – голова правління ОСББ із окладом 9 000 грн. /т. 1 а. с. 25-26/. 
Наказом № 1-к-тр від 23.02.2021 ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду голови правління ОСББ за сумісництвом з 25.02.2021 з окладом (тарифна ставка) 9000 грн. /т. 1 а. с. 27/.
В подальшому відповідними наказами були внесені зміни до штатного розпису в зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік і встановлені посадові оклади для голови правління 9750 грн. з 01.12.2021, 10050 грн. з 01.10.2022, 10650 грн. з 01.01.2024 /т. 1 а. с. 28-31, 36/. 
Такі зміни відповідають п. 3 розділу ІІІ Статуту і п. 6 протоколу загальних зборів від 17.12.2020 року, відповідно до яких саме загальними зборами визначене матеріальне заохочення (винагорода) голови правління ОСББ – 1,5 мінімальної заробітної плати. 
16.10.2023 наказом № 2 ОСОБА_1 переведена з 17.10.2023 з сумісництва на основне місце роботи на посаду «голова правління/керівник» в ОСББ «Заболотного 6» з оплатою згідно штатного розпису /т. 1 а. с. 35/.
Відповідна інформація щодо отриманої заробітної плати ОСОБА_1 міститься в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /т. 1 а. с. 50-53/, а також за період з лютого 2021 року по лютий 2024 року ОСББ «Заболотного 6» подавало інформацію до ДПС про роботу за трудовим договором (контрактом) 1 особи і суми доходу, нарахованих (сплачених) на користь платників податків фізичних осіб, сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску за відповідний період /т. 1 а. с. 177-216, 223-231/. 
27.01.2024 були проведені загальні збори ОСББ «Заболотного 6», на яких було вирішено припинити повноваження голови правління ОСОБА_5 (стаття 13 розділу ІІІ Статуту) (п. 5 протоколу загальних зборів від 27.01.2024). Новою головою правління обрано ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 54-57/. 
2.02.2024 новообраною головою правління ОСББ «Заболотного 6» Власовою М. прийнято наказ № 2-к «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » з 2.02.2024 відповідно до ст. 99 ЦК України, Протоколу загальних зборів ОСББ «Заболотного 6» від 27.01.2024, ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» п. 13 Статуту ОСББ «Заболотного 6» /т. 1 а. с. 65/. Даний наказ був вручений ОСОБА_1 25.03.2024 /т. 1 а. с. 62-65/.
Посаду голови правління ОСББ «Заболотного 6» обіймає ОСОБА_2 . Інформація про зміну керівника була внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 3.02.2024 /т. 1 а. с. 58/.
Акти приймання-передачі документації ОСББ «Заболотного 6» були складені між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 13.02.2024 /т. 1 а. с. 59-60/ і 24.02.2024 /т. 1 а. с. 61/. 
Слід зазначити, що з кадрових документів були передані: наказ № 1 к-тр від 25.11.2020, наказ № 2 від 16.10.2023, наказ № 3 від 29.12.2023 із додатком.
В судовому засіданні встановлено, що інші кадрові документи, в тому числі трудова книжка ОСОБА_1 передані ОСББ не були, на момент розгляду справи трудова книжка позивача ОСОБА_1 знаходилась у неї і була оглянута в судовому засіданні. Запис про прийняття на посаду голови правління ОСББ «Заболотного 6» здійснений ОСОБА_1 на підставі наказу № 2 від 16.10.2023 /т. 1 а. с. 249-251/. 
Запис про припинення повноважень відсутній. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив наступні висновки, а саме в частині : 
вимог про зміну формулювання причин звільнення, що в наказі від 2.02.2024 «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » та в протоколі загальних зборів ОСББ «Заболотного 6» від 27.01.2024 не зазначена норма КЗпП України, на підставі якої звільнена позивач. Наказом № 2-к від 2.02.2024 ОСББ «Заболотного 6» «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Заболотного 6» з 2.02.2024 відповідно до статті 99 ЦК України і на підставі протоколу загальних зборів від 27.01.2024. Суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 235 КЗпП України, дійшов висновку про наявність підстав зобов`язати відповідача змінити в наказі від 2.02.2024 № 2-к формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , вказавши про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Заболотного 6» з 2.02.2024 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень; зобов`язання ОСББ «Заболотного 6» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис «звільнена з 2.02.2024 у зв`язку з припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, підстава - протокол загальних зборів від 27.01.2024»;
вимог про стягнення вихідної допомоги, що відповідно до ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 62099,40 грн. (470,45?22?6 = 62099,40); 
вимог про компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки, що відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За 2021 рік у ОСОБА_1 невикористана щорічна основна відпустка в кількості 10 календарних днів, за 2022 рік невикористана щорічна основна відпустка 17 календарних днів, за 2023 рік невикористана щорічна основна відпустка 24 календарних дні, всього 51 день. Враховуючи ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства і те, що свого розрахунку відповідач не надав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за 49 днів невикористаної відпустки в сумі 16193,37 грн; 
вимог про відшкодування моральної шкоди, що враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини звільнення ОСОБА_1 , причини невнесення відповідних записів в трудову книжку і невиплати компенсації невикористаної відпустки і вихідної допомоги, враховуючи характер правовідносин, глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також те, що доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наслідками у виді патологічного переривання вагітності ОСОБА_1 немає, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що завдана моральна шкода підлягає компенсації на суму 5000 грн. 
Висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача змінити в наказі формулювання причин звільнення та внести до трудової книжки запису, апеляційний суд зазначає наступне. 
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).
Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Частиною четвертою статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Суд першої інстанції правомірно зазначив те, що позивач не оспорюючи самого факту припинення повноважень і рішення загальних зборів, а також не дотримання органом управління (загальними зборами) передбачену цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедуру ухвалення рішення про припинення повноважень, просила змінити в наказі від 2.02.2024 формулювання причин звільнення, вказавши, що звільнена з посади голови правління на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень.
У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (частина третя статті 235 КЗпП України).
Судом першої інстанції вставнолено, що в наказі від 2.02.2024 «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » та в протоколі загальних зборів ОСББ «Заболотного 6» від 27.01.2024 не зазначена норма КЗпП України, на підставі якої звільнена позивач. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.
Тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України свідчить, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 7.02.2018 у справі № 711/5711/16-ц, від 6.10.2019 у справі № 753/4399/17.
Згідно з п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі-Інструкція) - записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до п.2.27. Інструкції прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Позивач була звільнена відповідно до наказу 2.02.2024. 
Розірвання трудового договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства. Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення». Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023 справа № 766/23789/19.
Рішенням зборів ОСББ «Заболотного 6», оформленим протоколом від 27.01.2024 звільнено ОСОБА_1 з посади голови правління, водночас позивачка не оскаржує зазначене рішення зборів.
Наказ про звільнення керівника з посади має видаватися на підставі рішення загальних зборів товариства.
Наказом №2-к від 2.02.2024 ОСББ «Заболотного 6» «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Заболотного 6» з 2.02.2024 відповідно до ст. 99 ЦК України і на підставі протоколу загальних зборів від 27.01.2024.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача змінити в наказі формулювання причин звільнення та внести до трудової книжки запису. При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не доведено, що повноваження голови Правління ОСББ «Заболотного 6» припинено з іншої, передбаченої КЗпП України правової підстави та відсутні правові підстави застосування до спірних відносин між ОСОБА_1 та ОСББ «Заболотного 6» норм п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги та компенсації невикористаної щорічної основної відпустки.
Відповідно до статті 47 та частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.
Відповідно до протоколу зборів ОСББ № 6 по вул. Заболотного в м. Вінниці від 17.12.2020 вирішено призначити матеріальне заохочення (винагороду) голові правління ОСББ в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати /т. 1 а. с. 14-15/. 
Питання щодо визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та інших статутних органів управління об`єднання належить до виключної компетенції загальних зборів (п. 3 розділу ІІІ Статуту), ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1.12.2021 до 31.12.2021 мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6500 грн.; згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 1.01.2022 до 30.09.2022 встановлена в розмірі 6500 грн.; згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 1.10.2022 до 31.12.2022 встановлена в розмірі 6700 грн.; згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6700 грн.; згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 1.01.2024 встановлена в розмірі 7100 грн. 
Наказом голови правління № 1-ш від 23.02.2021 був затверджений і введений в дію з 25.02.2021 штатний розпис із однією штатною одиницею «голова правління» та місячним фондом заробітної плати 9000 грн. /т. 1 а. с. 25-30/.
Наказом голови правління № 9-ш від 30.11.2021 і відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» внесені зміни до штатного розпису і для посади «голова правління» з 1.12.2021 встановлений посадовий оклад 9750 грн. /т. 1 а. с. 28-29/.
Наказом голови правління №1-ш від 30.09.2022 і відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» внесені зміни до штатного розпису і для посади «голова правління» з 1.10.2022 встановлений посадовий оклад 10 050 грн. /т. 1 а. с. 30-31/. 
Наказом голови правління № 3 від 29.12.2023 і відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» внесені зміни до штатного розпису і для посади «голова правління» з 01.01.2024 року встановлений посадовий оклад 10 650 грн. /т. 1 а. с. 36/. 
Відповідно до статті 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Обчислюється вихідна допомога відповідно до п.п. «а», «є» п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Як зазначено в Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. 
При визначенні сум, що підлягали сплаті ОСОБА_1 при звільненні, суд враховує її заробіток за два місяці, що передували звільненню - грудень 2023 року в сумі 10050 грн., січень 2024 року в сумі 10650 грн. Згідно довідки про норми тривалості робочого часу на 2023, 2024 роки для позивача за вказаний період кількість робочих днів у грудні 2023 року – 21, у січні 2024 року – 23. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 470,45 грн. (10050 +10 650)?44 = 470,45 грн. Таким чином, розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 62099,40 грн. (470,45?22?6 = 62099,40). 
Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до Закону України «Про відпустки» тривалість щорічної основної відпустки 24 календарні дні. 
Відповідно до ст. 19 Закону «Про відпустки» право на додаткову відпустку на дітей мають такі категорії працівників: жінка, яка має двох або більше дітей віком до 15 років.
Відповідно до ст. 19 Закону «Про відпустки», ст. ст. 73, 182-1 КЗпП, тривалість такої відпустки – 10 календарних днів.
В судовому засіданні встановлено, що 15.12.2021 наказом № 11-аг був затверджений графік надання відпусток на 2022 рік, згідно якого для голови правління ОСОБА_4 була передбачена щорічна основна відпустка за 2021-2022 рік 10 календарних дні у квітні 2022 року і додаткова відпустка як працівнику, який має дітей за 2022 рік 10 календарних дні в березні 2022 року /т. 1 а. с. 37-38/. 
Згідно журналу обліку відпусток ОСББ «Заболотного 6» ОСОБА_5 перебувала у відпустках в 2021 році 14 календарних дні (щорічна основна) відповідно до наказу від 17.06.2021 і 10 календарні дні (додаткова соціальна) відповідно до наказу від 1.11.2021; в 2022 році 7 календарних дні (щорічна основна) відповідно до наказу від 9.03.2022 і 10 календарні дні (додаткова соціальна) відповідно до наказу від 09.03.2022 /т. 1 а. с. 39-40/. Відповідні накази про відпустки містяться в матеріалах справи /т. 1 а. с. 41, 42, 43, 44, 49/.
Таким чином, за 2021 рік у ОСОБА_1 невикористана щорічна основна відпустка в кількості 10 календарних днів, за 2022 рік невикористана щорічна основна відпустка 17 календарних днів, за 2023 рік невикористана щорічна основна відпустка 24 календарних дні, всього 51 день.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала про кількість днів невикористаної щорічної основної відпустки – 49 календарні дні і надала розрахунок, який не був оспорений відповідачем, згідно якого грошова компенсація за невикористану відпустку становить 16193,37 грн. /т. 1 а. с. 233-236/. 
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (із змінами) обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31.12.2023 проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Отже, середня заробітна плата для виплати компенсації за зазначені вище невикористані відпустки обчислюються виходячи з виплат за фактичний час роботи у 2023 році, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, починаючи з 1.01.2023. При цьому норми Порядку не містять вимог щодо особливого розрахунку для таких працівників, а також врахування при обчисленні середньої заробітної плати повністю відпрацьованих робочих днів протягом зазначеного періоду. Тобто, середня заробітна плата за фактично відпрацьований в 2023 році період обчислюється на загальних умовах, а саме з виплат, нарахованих в місяцях розрахункового періоду з урахуванням положень абз. 3 п. 3 Порядку. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з Посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду та ділиться на кількість календарних днів розрахункового періоду. 
Судом першої інстанції була отримана інформація з ГУ ДПС у Вінницькій області з електронного кабінету платника податків ОСББ «Заболотного 6» даних податкового розрахунку сум доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску відносно ОСОБА_1 за період з 25.11.2020 року до 02.02.2024 року /т. 1 а. с. 177-216, 223-231/.
Враховуючи положення статті 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства і те, що свого розрахунку відповідач не надав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за 49 днів невикористаної відпустки в сумі 16193,37 грн. 
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення цих позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 62099,40 грн. (470,45?22?6 = 62 099,40) та компенсацію за 49 днів невикористаної відпустки в сумі 16193,37 грн. Зазначені суми визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди 
Обґрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 зазначила, що тривале порушення її прав, неправомірне звільнення, позбавлення належних виплат призвело до негативних наслідків для її здоров`я. Через стрес, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність із підставами звільнення, відсутність фінансової можливості утримувати себе і дітей, вона зазнала моральних страждань, а через погіршення здоров`я втратила дитину на 12-13 тижні вагітності, тому моральну шкоду оцінила в 50000 грн. 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовано врахував встановлені в судовому засіданні обставини звільнення ОСОБА_1 , причини невнесення відповідних записів в трудову книжку і невиплати компенсації невикористаної відпустки і вихідної допомоги, характер правовідносин, глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також те, що доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наслідками у виді патологічного переривання вагітності ОСОБА_1 немає, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку, що завдана моральна шкода підлягає компенсації в сумі 5000 грн. 
       Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надано оцінки аргументам відповідача про порушення правил підсудності розгляду даної категорії справ, оскільки позивач не згодна з рішенням в частині формулювання її звільнення, що відповідає корпоративному характеру спору, який підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (постанова ВС від 24.02.2023 по справі № 334/3022/18), апеляційний суд вважає необгрунтваними, враховуючи те, що ОСОБА_1 не була співвласником багатоквартирного будинку і не була носієм корпоративних прав, виконувала обов`язки голови правління на платній основі на підставі трудового договору спочатку за сумісництвом, а в подальшому і як за основним місцем роботи, оплата праці була передбачена кошторисом і розмір (1,5 мінімальної заробітної плати) визначений загальним зборами, була допущена до роботи на підставі відповідного наказу № 1 к-тр від 23.02.2021 і орган ДФС був повідомлений про прийняття працівника на роботу, суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що між сторонами виник саме індивідуальний трудовий спір, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а до правовідносин слід застосовувати відповідні норми КЗпП України. 
З огляду на зміст позовних вимог, суб`єктний склад та характер спірних правовідносин суд першої інстанції при вирішенні питання предметної юрисдикції дійшов вірного висновку, що спір виник щодо зміни формулювання причин звільнення та відповідних виплат при звільненні, і не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності ОСББ. Відносини сторін щодо оплати праці, звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України. Спори з цього приводу є трудовими спорами. Такі спори розглядаються за правилами ЦПК України.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293 гс 18), Постанові ВС від 13.07.2022 року справа № 336/8047/20.
У постанові ВС від 14.06.2023 по справі № 569/26484/21 зазначено, що оскільки позивач не оскаржує своє звільнення з посади голови правління ОСББ, а заявлені нею вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не свідчать про те, що спір виник із корпоративних правовідносин, відтак за суб`єктивним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту та характером спірних правовідносин, спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення судом першої інстанції предметної юрисдикції.
Відхиляючи аргументи апеляційної скарги про те, що між сторонами виникли статутні відносини, які регулюються нормами Статуту, а не КЗпП України, оскільки трудові відносин між ОСББ «Заболотного 6» та головою Правління Гуцало Н. М. не були оформлені належним чином, так як усі документи про наявність трудових відносин (наказ про прийняття на роботу, наказ про затвердження штатного розпису, накази про внесення змін до штатних розписів) були прийнятті ОСОБА_1 одноособово, без затвердження відповідними рішеннями правління, колегія суддів враховує наступне.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон "Про ОСББ") визначено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
Згідно зі статтею статті 85 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.
Отже, за своєю організаційно-правовою формою ОСББ "Заболотного 6" відноситься до непідприємницького товариства, відповідно, на працівників такого товариства, як вже зазначалося вище поширюється положення частини 3 статті 99 ЦК.
Згідно ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб( за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи до державної реєстрації тощо.
Відповідно виписки з ЄДР відомості про ОСОБА_6 , як керівника ОСББ «Заболотного 6» були внесені 25.11.2020 /т. 1 а .с. 12 /.
Відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про керівника, в силу приписів частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що реєстрація позивачки, як керівника ОСББ підтверджує вчинення відповідачем юридичних дій з надання їй повноважень керівника ОСББ. Поки змін до реєстру не було внесено, ОСОБА_7 , як голова правління формально вважалася такою, що виконує роботу за своєю посадою.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.
Системний аналіз положень пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП та частини 3 статті 99 ЦК дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.
Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття "припинення повноважень" не є тотожним поняттю "звільнення".
При цьому не має значення факт, що документи про трудову діяльність позивачки підписані особисто нею, оскільки така обставина не засвідчує нічого іншого, ніж виконання керівником своїх трудових обов`язків.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки початок перебігу строку звернення ОСОБА_1 до суду слід вважати дату коли позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав (в даному випадку позивач повинна була дізнатись по порушення своїх прав в день прийняття рішення загальними зборами ОСББ та згодом під час прийому-передачі печатки об`єднання 2.02.2024 та документації ОСББ новому голові правління, тобто 13.02.2024), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
У справі вставнолено, що копію наказу № 2-к від 2.02.2024 «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » з 2.02.2024 відповідно до ст. 99 ЦК України, Протоколу загальних зборів ОСББ «Заболотного 6» від 27.01.2024, ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» п. 13 Статуту ОСББ «Заболотного 6» було вручено ОСОБА_1 25.03.2024 /т. 1 а. с. 62-65/, а позовну заяву подано позивачем до суду 20.05.2024, тобто протягом тримісячного строку з дня коли вона дізналась про зміст наказу № 2-к від 2.02.2024. Крім цього, у справі відсутні докази одержання позивачем повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при припиненні повноважень голови ОСББ «Заболотного 6».
Аргументи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, цим аргументам надана належна оцінка в оскаржуваному рішенні, з якою погоджується апеляційний суд. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині рішення.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заболотного 6» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2025 у даній справі залишити без змін. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота

Судді:                                                                        С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук 

       Повний текст постанови складено 5.06.2025