ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3690/25 Справа № 201/5768/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Кошара О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю та виділ частки спадкоємця, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю та виділ частки спадкоємця.
В обґрунтування позовних вимог, які змінювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 26 лютого 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком відповідачів - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу нею та ОСОБА_5 у спільну сумісну власність було набуто автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .  ОСОБА_1 вказує, також в період шлюбу, але за її особисті кошти, була придбана квартира АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вказаний автомобіль, а також на набуте ним до шлюбу з позивачкою майно: садовий будинок НОМЕР_3 в садівничому товаристві “Сонячний-1” с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської область та земельну ділянку, загальною площею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (набуті 25.03.2002р. на підставі договору купівлі-продажу); 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (набуто 19 жовтня 2020 року на підставі договору дарування); квартира АДРЕСА_4 (набута 24 грудня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу).  ОСОБА_1 зазначала, що квартира АДРЕСА_1 , хоч і була придбана у період шлюбу із ОСОБА_5 , однак була придбана за її особисті кошти. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; в порядку поділу спадкового майна (виділу частки спадкоємця в натурі) визнати за нею право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 і земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об`єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гараж № НОМЕР_4 ; автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , 2013 року випуску, загальний легковий – загальний універсал – В, номер шасі НОМЕР_2 ; визнати за відповідачами право власності по 1/3 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 кожному; стягнути з неї кожному з відповідачів грошову компенсацію в сумі 217 379 грн. 19 коп., вирішити питання судових витрат.
       У  листопаді 2023 року  ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
       В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посилалися на те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні сумісні кошти  ОСОБА_1  та їх батька ОСОБА_5 , тому входить до масиву спадщини після смерті їх батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . За відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, вони не можуть в позасудовому порядку оформити своє право власності на спадкове майно – вказану квартиру, а також на квартиру АДРЕСА_8 та земельну ділянку з цією ж адресою, загальною площею 0,044 га, кадастровим номер 1221486200:01:113:0067 та 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс. На підставі викладеного позивачі за зустрічним позовом  ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили суд за кожним із них в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати право власності на: 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_9 та земельну ділянку, загальною площею 0,044 га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 ; та в рахунок 1/8 частини автомобілю SUBARU Forester 2013 року випуску, зареєстровано в ТСЦ 1242 29 серпня 2018 року, WIN – НОМЕР_2 стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі по 64 000 грн. кожному з відповідачів, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку виділу її частки спадкового майна в натурі після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 48 785 грн. 69 коп. компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 48 785 грн. 69 коп. компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 48 785 грн. 69 коп. компенсації за 1/8 частку автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 . В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на: - 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 576874212214); - 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 536697212214); - 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 34113116); 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101). Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на: - 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 576874212214); - 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 34113116); - 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101). Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на: - 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 576874212214); - 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,044га, кадастровий номер 1221486200:01:113:0067, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 ; 77/40000 об?єкту незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс за адресою: АДРЕСА_10 ; 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101). Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 690 грн. 66 коп. судових витрат з кожного.
       В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 — адвокат Науменко С.Б. просить рішення суду від 10 грудня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено, а також в частині, якою задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо визнання за кожним з них права власності по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити рішення частково, а саме: первісний позов в частині визнання права особистої приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 ) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101, задовольнити; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині визнання за кожним з них права власності по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити; судові витрати у справі, пов`язані з розглядом справи в суді першої та в суді апеляційної інстанції, покласти на відповідачів, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом у неоскарженій частині не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 — адвокат Логвінов С.С. просить рішення суду від 10 грудня 2024 року в оскарженій частині залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 — Науменко С.Б. залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд послався на їх недоведеність належними та допустимими доказами у справі, та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині визнання за кожним з них право власності по 1/8 частині в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог зустрічних позовних вимог в цій частині.
       Однак погодитися з такими висновками суду в частині визнання за кожним з позивачів за зустрічним позовом права власності по 1/8 частині на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду у цій частині та ухвалення нового рішення у цій частині.
       Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
       Згідно зі п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
       Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
       Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
       Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
       Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
       При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
       Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
       Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
       Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
       Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
       До коштів, які належали подружжю (їй/йому) особисто відносяться: набуті до шлюбу; одержані під час шлюбу, але як премії, нагороди, які один із подружжя одержав за особисті заслуги; як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала одному із подружжя, а також як відшкодування завданої йому моральної шкоди; як страхові суми, одержані одним із подружжя за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю; одержані під час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадкування; одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало одному із подружжя на праві особистої приватної власності. Зокрема, кошти, одержані від реалізації спадкового майна, або майна, яке належало одному із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю цього подружжя, навіть якщо б вони були внесені в банк або іншу фінансову установу під час шлюбу.
       Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. 
       Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
       У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
       Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19.
       У справі встановлено, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с.111-115).
       З 26 лютого 2016 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (т.1 а.с.10).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.11).
       За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, після його смерті між сторонами у справі як спадкоємцями першої черги за законом виник спір з приводу спадщини, що відкрилася після смерті  ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Сторонами не заперечувалося, що до складу спадщини входить садовий будинок НОМЕР_3 в садівничому товаристві “Сонячний-1” с/рада Новоолександрівська Дніпровський район Дніпропетровської обл., земельна ділянка кадастровим номером 1221486200:01:113:0067 за цією ж адресою, квартира АДРЕСА_4 , які були особистою власністю спадкодавця після поділу майна рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року з його першою дружиною ОСОБА_6 ; також набуті в період шлюбу з позивачкою (без врахування її частки як дружини) 1/2 частина 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в АДРЕСА_6 , гараж № НОМЕР_4 ; 1/2 частина автомобіля SUBARU FORESTER, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 (т.1, а.с.24-26).
       Щодо первісних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101 слід зазначити наступне.
        ОСОБА_1 зазначала, що квартиру АДРЕСА_1 вона придбала у шлюбі із  ОСОБА_5 , але за її особисті кошти.
       Діти померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 наполягають на застосуванні презумпції спільності майна щодо цієї квартири в тому числі, набутого в період шлюбу ОСОБА_1 та їх батька  ОСОБА_5 .
        ОСОБА_1 надала договори купівлі-продажу нерухомого майна, отриманого нею у особисту власність, згідно яких вона як продавець загалом отримала 989 508 грн. 33коп. (49 833 грн. 33коп. – в 2016 році, 74 675 грн. – в 2016 році, 800 000 грн. – в 2018 році, 65 000 грн. – в 2018 році ( т.1 а.с. 15-23).
       Згідно з п. 3.5 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , цей договір укладається зі згоди чоловіка покупця ОСОБА_1 – ОСОБА_5 (т.1, а.с.13).
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі №712/3590/22 вказано, згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.
       Встановлено, до смерті спадкодавця подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , а влітку на дачі в Сонячному-1, якими користувалися спільно. Вони вели спільне господарство, несли витрати - в 2018 році придбали автомобіль; також, як зазначає ОСОБА_1 , частково за спільні сумісні кошти придбали нерухоме майно за кордоном, за яке позивачка внесла власних коштів 10 000 доларів США, і остаточно розрахувалися в 2018 році, сплачуючи приблизно по 1000 євро на місяць, в тому числі вже після укладення шлюбу; ремонтували дачу в Сонячному-1.
       Згода спадкодавця на придбання позивачкою квартири АДРЕСА_1 надана і зафіксована безпосередньо в п. 3.5 договорі купівлі-продажу квартири. Спільне використання подружжям цієї квартирою, рівно як і дачею, не спростовується.
       Позивач ОСОБА_1 продавала власну нерухомість у вересні 2016 році, отримавши загалом 124 508 грн. 33 коп., у подальшому нею та ОСОБА_5 , як подружжям, було придбано автомобіль 29 серпня 2018 року (вартістю щонайменше 390 285 грн. 52коп).
        ОСОБА_1 продала у жовтні 2018 року два об`єкта нерухомості, отримавши за них 865 000 грн., а спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана 27 лютого 2020 року за 625 410 грн., тобто більше ніж через рік після продажу ОСОБА_1 об”єктів нерухомості у 2018 році та через чотири роки після продажу ОСОБА_1 об”єктів нерухомості у 2016 році. 
       Подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2018 року по 2020 рік витрачалися кошти на ремонт дачі, сумісний відпочинок, лікування спадкодавця, утримання нерухомості та автомобіля, а також на внески на придбання нерухомості за кордоном – квартири в Болгарії.         Враховуючи їх доходи, а також той факт, що квартира придбана в період шлюбу та проживання однією сім`єю, ведення спільного бюджету на час придбання, згоду спадкодавця як чоловіка ОСОБА_1 зафіксовану безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована (т.2 а.с.11-16).
        ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів придбання спірної квартири у 2020 році у період шлюбу із ОСОБА_5 саме за її власні кошти, отримані нею в 2016 році та в 2018 році від продажу нерухомості.
       Також ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що між подружжям існувала домовленість відступлення від рівності часток у спільній власності подружжя.
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983785312101. 
       Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині визнання за кожним з них права власності по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
       Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Як зазначено у ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
       Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
       Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
       Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
       Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
       Із спадкової справи №60, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гесенко О.О. після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, із заявами про прийняття спадщини звернулися — 14 липня 2021 року дружина померлого ОСОБА_1 , сини померлого - ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (т.1 а.с.98, 130, 132, 136).
       10 листопада 2022 року постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гесенко О.О. було відмовлено  ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_4 ; автомобіль SUBARU після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.152).
       Слід зазначити, постанова нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 — не видавалася.
       10 листопада 2022 року постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гесенко О.О. було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_4 ; автомобіль SUBARU після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.159).
       Слід зазначити, постанова нотаріуса про про відмову у вчинення нотаріальної дії ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 — не видавалася.
       10 листопада 2022 року постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гесенко О.О. було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 кадастровим номером 1221486200:01:113:0067; 77/10000 частин об?єкта незавершеного будівництва за проектом Автогаражний комплекс, що складається з гаражу, загальною площею 39,7 кв.м. в АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_4 ; автомобіль SUBARU після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.166).
       Слід зазначити, постанова нотаріуса про про відмову у вчинення нотаріальної дії ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 — не видавалася.
       Отже, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 нотаріусом не видалася постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо квартири АДРЕСА_1 після смерті батька позивачів за зустрічним позовом.
       Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині визнання за кожним з них права власності по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасними, та задоволенню не підлягають.
       Доводи апеляційної скарги щодо доведеності первісних позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права особистої приватної власності ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 є безпідставними та не підтверджуються належними доказами у справі.
       За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1   про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_1  на квартиру  АДРЕСА_1  — залишити без змін, рішення суду скасувати в частині  задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині визнання за кожним з них права власності на 1/8 частину в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини зустрічних позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю та виділ частки спадкоємця, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом — скасувати в частині  задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме в частині визнання права власності по 1/8 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в цій частині.
В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови
проголошена у судовому засіданні 25 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді М.О.Макаров 

О.В.Свистунова