ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/355/25 Справа № 213/1057/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 213/1057/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Корчистої О.І., 
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року, яке ухвалено суддею  Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 23 травня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:
В лютому 2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позов мотивований тим, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам).
Відповідачі зареєстровані за адресою: 
АДРЕСА_1 і є споживачами послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги здійснюють не в повному обсязі.
Сума заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2023 року становить 119 900,49 грн.
Сума заборгованості за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року складає 360,56 грн.
На вказану суму позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 19 995,23 грн та 3% річних у розмірі 7 041,83 грн (станом на лютий 2022 року).
На підставі наведенного вище позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню в розмірі 119 900,49 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 360,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 995,23 грн, 3% річних у розмірі 7 041,83 грн (станом на лютий 2022 року) та судові витрати у справі.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року позов задоволено частково, стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: АДРЕСА_1  за період з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2017 року у розмірі 14 319,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 348,91 грн та 3% річних у розмірі 1 784,91 грн, а всього стягнуто 22 453 грн 51 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: АДРЕСА_1 за період з 02 квітня 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 105 580,80 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 360,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 646,32 грн та 3% річних у розмірі 5 256,92 грн, а всього стягнуто 124 844 грн 60 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 1 086,27 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 1 086,26 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 855,47 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість 53 415,69 грн, з яких: сума основного боргу - 51 416,48 грн, інфляційні втрати - 1 638,65 грн та плата за абонентьске обслуговування - 360,56 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, рішення суду першої інстанції – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін, з наступних підстав.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги здійснюють не в повному обсязі.
Сума заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2023 року становить 119 900,49 грн. Сума заборгованості за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року складає 360,56 грн.
На вказану суму позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 19 995,23 грн та 3% річних у розмірі 7 041,83 грн (станом на лютий 2022 року).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку в межах строків позовної давності, починаючи з 01 квітня 2017 року.
Крім того, оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погодився з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат і 3% річних, в межах строків позовної давності, починаючи з 01 квітня 2017 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно.
Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).
Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг, а тому зобов`язаний нести витрати по їх оплаті.
Правильність нарахування суми боргу, в межах строків позовної давності, починанючи з 01 квітня 2017 року, підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги у визначеному позивачем розмірі, в межах строків позовної давності, починанючи з 01 квітня 2017 року.
При цьому, оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погодився з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат і 3% річних в межах строків позовної давності, починанючи з 01 квітня 2017 року з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з 24 лютого 2022 року та постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про необхідність застосування строків позовної давності, та як наслідок стягнення заборгованості в розмірі 53 415,69 грн, з яких: сума основного боргу - 51 416,48 грн, інфляційні втрати - 1 638,65 грн та плата за абонентьске обслуговування - 360,56 грн, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.
Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи, будучи обізнаною про наявність даного спору, відповідач ОСОБА_3 заяву про застосування строків позовної давності суду першої інстанції не подавала, та позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі (а.с.22).
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: