КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/327/25
№ апеляційного провадження: 33/824/1755/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
20 березня 2025 року                                                                                         м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року під головуванням судді Вознюк О.Л., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А :
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
                                                                   
Судом встановлено, що 22 грудня 2024 року об 11 год 11 хв на трасі АД М-05 Одеса-Київ 75 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою технічного приладу Драгер ARMF 0338, тест № 1077, проба позитивна 0,28 проміле (протокол серії ЕПР1 № 202480 від 22 грудня 2024 року). Водій з показами погодився. В медичний заклад їхати відмовився, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.
 
Не погодившись з указаною постановою, 17 лютого 2025 року  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року та прийняти нову постанову, якою провадження ту справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що поліцейські під час зупинки транспортного засобу діяли всупереч вимог ст. 19 Конституції України, статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію», але судом першої інстанції не було взято до уваги дане порушення законодавства поліцією.
 
Скаржник вказує, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ним порушення положень ПДР, які відповідно давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.
 
Посилається на те, що він висловив недовіру приладу Драгер та погодився пройти огляд у медичному закладі, на що працівник поліції повідомив те що машина залишається на місці, а вони їдуть в заклад охорони здоров`я.
 
Зазначає, що наполягав на тому щоб проходити огляд у медичному закладі, проте не зрозумів, що буде з дружиною в цей час поки він буде їздити по лікарням Київської області, а працівники поліції говорили, що вона буде сидіти та чекати в машині весь цей час.
 
Працівники поліції неодноразово запитували чи бажає ОСОБА_1 пройти огляд, на що він відповідав так бажаю, але не хотів залишати дружину. Працівники поліції вказали, що можна пройти огляд на місці зупинки.
 
Під час всього спілкування із працівниками поліції повністю заперечував вживання алкоголю та вказував, що приймав ліки. Після проведення огляду прилад показав 0,28 проміле, на що скаржник повідомив що такого не може бути і не погодився зі вказаним результатом, однак працівники поліції не роз`яснивши порядок проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, одразу почали складати протокол про адміністративне правопорушення.
 
Крім того, з відеозапису не вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, поведінка є спокійною та адекватною, вимоги працівників поліції виконував без будь-яких заперечень.
 
Вказує, що наявне в матеріалах справи направлення стосується КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № «4», разом з тим працівники поліції не повідомили, що огляд можна пройти саме в м. Біла Церква. 
 
Окрім цього, на записі з нагрудної камери працівників поліції не зафіксовано вручення водію працівниками поліції вказаного направлення.
 
Зазначає, що якби він знав що пройде огляд саме в лікарні у м. Біла Церква, тоді б наполягав саме на огляді у лікаря зі здачею відповідних біоматеріалів.
 
Звертає увагу, що з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу вміст алкоголю у повітрі, що він вдихав не перевищував гранично допустиму норму передбачену нормами міжнародного права. 
 
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону.
 
Так, відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
 
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
 
Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
 
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
 
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
 
Згідно з п. 2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
За керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
 
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
 
Перевіркою матеріалів провадження встановлено наступне.
 
Згідно з даними чеку Drager Mobile Printer протестовано особу - ОСОБА_1 - результат тесту - 0,28 ‰ (а.с. 4).
 
Вивченням матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 202480 від 22 грудня 2024 року, відповідно до якого 22 грудня 2024 року об 11 год 11 хв на трасі АД М-05 Одеса-Київ 75 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою технічного приладу Драгер ARMF 0338, тест № 1077, проба позитивна 0,28 проміле (протокол серії ЕПР1 № 202480 від 22 грудня 2024 року). Водій з показами погодився. В медичний заклад їхати відмовився, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України (а.с. 1).
 
Наявні у справі докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 положень п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому їх правильно покладено судом першої інстанції в обґрунтування висновків про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1 30 КУпАП за встановлених обставин.
 
З відеозапису нагрудних камер працівників поліції убачається, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти тест за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер № 7510», на що останній погодився (а.с. 8).
 
Було проведено тест за допомогою газоаналізатора Драгер, який показав 0,28 ‰.
 
При цьому, апеляційний суд, відхиляє доводи скарги що стосуються недовіри до приладу Драгер, оскільки ОСОБА_1 запропоновано альтернативний спосіб проходження огляду, а саме в медичному закладі. Водій спочатку висловив бажання пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, однак не бажаючи нікуди їхати  погодився пройти огляд на місці. При цьому спочатку версія водія щодо наявності в нього ознак сп`яніння була через вживання ним медичних препаратів, а згодом він повідомив, що вживав алкоголь напередодні вечором. Після проведення тесту, ОСОБА_1 підтвердив, що відмовляється їхати до медичного закладу.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують самого факту вчинення   ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
 
При фіксуванні факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння працівниками поліції дотримані законодавчі вимоги щодо проведення відповідного огляду, передбачені Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду. 
 
Відтак наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
 
Водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з виявлення алкогольного сп`яніння. 
 
 Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
 
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
 
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
 
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.
 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню - залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                Т.А. Слюсар