Номер провадження: 22-з/813/158/25 
Справа № 509/5214/23
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2023 року у складі судді Кириченка П.Л.,
встановив:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з  ОСОБА_2 на користь позивача основний борг в розмірі 160 000 доларів США, проценти за договором 96 000 дол. США, та пеню в розмірі 25 600 дол. США. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 06.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2023 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовлено. 
07.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій останній просить суд ухвалити додаткову постанову про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 20130,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 205954,35 грн.
В судове засідання, призначене на 27.03.2025 сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 
Від представника ОСОБА_2 – Гришко С.О. 26.03.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому представник просить розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення провести за відсутності ОСОБА_2 та його представника – адвоката Гришко С.О. 
Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Частинами 2-5 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За положенням ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, за подання апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги  ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 20130,00 грн., що підтверджується квитанцією №TS210999 від 09.01.2024 (а.с. 54). 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2023 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовлено, беручи до уваги вимоги п. 1 ч. 2 ст. 141, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20130,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Що стосується вимог ОСОБА_2  про стягнення з  ОСОБА_1  витратна професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 205954,35 грн. колегія суддів зазначає наступне. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з метою отримання правової допомоги, між Адвокатським Бюро «Гришко і партнери» та ОСОБА_3 (Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №27/12/23-1 від 27.12.2023, за умовами якого бюро бере на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту з метою захисту інтересів Клієнта в якості його захисника та представника зі всіма правами, що має Клієнт. 
Згідно з п. 4 вищевказанного договору, за надання правової допомоги Клієнт сплачує Бюро гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується Сторонами у Додатку до даного Договору. 
Відповідно до п.3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №27/12/23-1 від 27.12.2023, яка визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Бюро за надання правової допомоги Клієнту, розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги по захисту порушених та невизнаних прав Клієнта, становить фіксовану суму в розмірі 205954,35 грн., що складає 2% від заявленої ціни позову. 
07.03.2025 між Адвокатським Бюро «Гришко і партнери» та ОСОБА_3 (Клієнт) було підписано Акт про прийняття-передачу наданих послуг , яким сторони підтвердили надання відповідного обсягу адвокатських послуг.
Відповідно до вищенаведеного Акту про прийняття-передачу наданих послуг від 07.03.2025, вартість послуг за період, вказаний в п.1 цього Акту щодо надання правової допомоги при розгляді справи №509/5214/23, становить суму в розмірі 205954,35 грн., що складає 2% від заявленої ціни позову, яка була фіксованою та обумовлена Сторонами у Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №27/12/23-1 від 27.12.2023. 
Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, від ОСОБА_1 заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат. 
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133, 137 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, оцінюючи надані апеляційному суду докази понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що представником відповідача не доведено, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий.
Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, беручи до уваги тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений ОСОБА_2 та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для ОСОБА_1 , що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 20 000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 20130 (двадцять тисяч сто тридцять) гривень, 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисч) гривень, 00 копійок. 
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15.04.2025

Головуючий                                                         

Судді: