П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  600/143/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
01 квітня 2025 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
секретар судового засідання: Гавриленко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Чернівецька міська рада, про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила:
- визнати факт пропуску Чернівецькою міською радою строків на оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрацію прав та які можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав;
- визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3981/5 від 20.11.2023  в частині п.1 “Скаргу Чернівецької міської ради від 28.07.2023 №01/02-05/1832 задовольнити”;
- визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3981/5 від 20.11.2023 у в частині п.2 “Визнати прийнятим з порушенням Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та анулювати рішення від 21.10.2020 №54679190 державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни;
- поновити рішення від 21.10.2020 №54679190 державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2024  закрито провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, роз`яснено позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції, з врахуванням правил територіальної юрисдикції (підсудності).  
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2024 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого закриття провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що даний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що спір у цій справі стосується майнових прав позивача та не має ознак публічно-правового, а  тому  підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Третя особа  не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Позивач та третя особа в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. 
Згідно із ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 2 статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 із наказом Міністерства юстиції України №3981/5 від 20.11.2023, яким задоволено скаргу Чернівецької міської ради від 28.07.2023 №01/02-05/1832, визнано прийнятим з порушенням Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та анульовано рішення від 21.10.2020 №54679190 державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни.
Рішенням від 21.10.2020 №54679190 державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. додано до житлового будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , загальну площу 38,1 кв.м., житлова площа 15,2 кв.м. та додано до опису житлового будинку літню кухню літ. «Г» на підставі довідки та технічного паспорту. Тобто, збільшено житлова площу будинку, який належить позивачеві.
Анулюючи це рішення, Міністерство юстиції України виходило з того, що зазначена вище літня кухня розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:18:003:0425, яка належить Чернівецькій міській раді та яка не передана у власність або користування ОСОБА_1 , а лише надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Позиція позивача у справі полягає в тому, що внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, вона не може користуватися своєю літньою кухнею. 
Відтак, оскаржуване рішення та дії відповідача певним чином зачіпають права позивачки як власника нерухомості, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:18:003:0425, яка, згідно позиції відповідача, належить Чернівецькій міській раді. Мотивом звернення до суду є бажання позивача поновити порушене її цивільне (майнове) право.
Таким чином, позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень.
Тобто, предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.
Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про скасування державної реєстрації ухвалене за скаргою іншої особи (Чернівецької міської ради), а не позивача.
Правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із майнових (земельних) відносин.
Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Тому даний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 18.09.2019 у справі №810/3711/18, від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, від 12.02.2020  у справі №1840/3241/18.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому із врахуванням викладеного вище суд закриває провадження у цій справі.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   10 квітня 2025 року.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.