ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10479/24                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про:
- визнання протиправним і скасування п.п.2, 3, 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2024 №258;
- визнання протиправним і скасування п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2024 №260;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату йому за період з липня 2023 року до вересня 2024 року грошового забезпечення з посади начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 зі складовими: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, з урахуванням отриманих виплат.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправним і скасовано: п.п.2, 3, 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2024 №258; п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2024 №260; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з липня 2023 року до вересня 2024 року за посадою начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 та виплатити його з урахуванням отриманих виплат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 , позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 10.03.2022 до 12.01.2023 та у військовій частині НОМЕР_2 з 13.02.2023.
Згідно з пенсійним посвідченням від 10.02.2021 серії НОМЕР_4 позивачу призначена пенсія з інвалідності ІІ групи, інвалідність внаслідок війни.
Перевідним епікризом №3217 Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у офтальмологічному відділенні клініки загальнотерапевтичної Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з 20.04.2023 до 05.05.2023.
Відомостями виписки з ПриватБанку з рахунку позивача підтверджується, що йому у період з листопада 2022 року до липня 2023 року нарахована заробітна плата військовою частиною НОМЕР_1 .
Водночас, на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №580/4256/24 за позовом ОСОБА_1 до військовій частині НОМЕР_2 про визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з липня 2023 року до березня 2024 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з липня 2023 року до березня 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260. Ухвалою від 30 вересня 2024 року вказаний суд задовольнив повністю клопотання позивача та залишив без розгляду його позовну заяву.
Актом службового розслідування від 13.08.2024 підтверджується, що військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли не виплаті позивачу грошового забезпечення у період з 01.07.2023 до 31.07.2023. Розслідуванням встановлено, що позивач перебував на посаді начальника радіостанції інформаційно - телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 з 13.02.2023. З 01.05.2023 вказана посада скорочена. Займану посаду позивач не здавав, але фактично не виконував обов`язків за нею, так як вона скорочена, виконував повсякденні обов`язки військової служби. Тому на виконання підпункту 1 пункту 116 Положення 1153 його визнано вважати звільненим з займаної посади та таким, що перебуває у розпорядженні командира військовій частині НОМЕР_2 , з 01.05.2023. У зв`язку з відмовою позивача від прийняття будь-яких інших посад та фактичним його перебуванням у розпорядженні командира відповідача 2 з 01.05.2023 йому правомірно, згідно з п.1 розділу XXVIII Порядку 260, нараховано та виплачено грошове забезпечення за період травень - червень 2023 року із розрахунку грошового забезпечення за останньою займаною посадою. Також розслідуванням встановлено, що позивачу з 01.07.2023 не нараховане та не виплачене грошове забезпечення в повному обсязі. Така бездіяльність є частково неправомірною, оскільки відповідно до припису пункту 5 розділу XXVIII Порядку 260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Отже, позивачу з 01.07.2023 до початку виконання ним обов`язків за будь-якою іншою посадою повинно було нараховуватись та виплачуватись грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Оскільки йому не здійснені відповідні нарахування та виплата грошового забезпечення з 01.07.2023 до 31.07.2023, то йому має бути нараховане та виплачене грошове забезпечення за вказаний період у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Водночас, оскільки він будь-яких інших посад не приймав та не приступав до виконання обов`язків за ним, з 01.08.2023 до початку виконання ним обов`язків за будь-якою іншою посадою має нараховуватись та виплачуватись грошове забезпечення у зазначеному вище розмірі. Запропоновано: службове розслідування вважати завершеним, позивача вважати звільненим з посади начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 та таким, що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023, начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 забезпечити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.07.2023 до 31.07.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військовій частині НОМЕР_2 забезпечити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.08.2024 з початку виконання ним обов`язків за будь-якою іншою посадою окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Притягнуто до дисциплінарної відповідальності військових посадових осіб.
13.08.2024 військовою частиною НОМЕР_1 прийнято наказ №258, яким наказано вказане вище службове розслідування вважати завершеним. У п.2 зазначено, що позивача необхідно вважати звільненим з посади начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 та таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023. Пунктом 3 наказано начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2  забезпечити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.07.2023 до 31.07.2023 у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Пунктом 4 наказано начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 забезпечити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.08.2023 до початку виконання ним обов`язків за будь-якою іншою посадою у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (далі - спірні пункти наказу №258).
07.09.2024 військова частина НОМЕР_2 на підставі вказаного вище наказу військової частини НОМЕР_1 прийняла наказ №260. Пунктом 2 вказаного наказу визнано позивача таким, що звільнений з посади начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 та перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023. Вислугу років позивача у Збройних Силах України на підставі перевірених документів оголосити станом на 07.09.2024: календарна - 05 років 08 місяців 28 днів. Фінансово-економічній службі забезпечити відповідні перерахунки та виплату грошового забезпечення за період з 01.07.2023 до 31.07.2024 у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Нараховувати та виплачувати грошове забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.08.2024 до початку виконання обов`язків за іншою посадою (далі спірний пункт наказу №260).
Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів, позивач звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Відповідно ч.ч. 1 та 4 до ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 7 ст.6 Закону № 2232-XII порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 затверджено «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі - Положення)
Згідно з п.82 IV розділу Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);
для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
за сімейними обставинами - на особисте прохання;
з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;
у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;
у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;
3) на нижчі посади:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;
за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу; 
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;
9) у разі запровадження нового військового звання.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд). 
Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.
Відповідно до п. 109 IV розділу Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.
Згідно з п.112 IV розділу Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Відповідно до п.116 IV розділу Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:
1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;
2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_5 ;
3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;
4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;
5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти;
6) повернення військовослужбовців, які були направлені за кордон для проходження військової служби або навчання, - у разі неможливості призначення на посаду;
7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ, керівників закладів культури, які належать до базової мережі закладів культури загальнодержавного рівня, та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу;
8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;
9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;
10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;
11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;
11-1) офіцери запасу, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, - до призначення на посади;
11-2) припинення повноважень Міністра оборони України, на посаду патронатної служби якого був призначений військовослужбовець, - у разі неможливості призначення на посаду;
11-3) перебування з близькими особами у прямому підпорядкуванні, якщо протягом місяця з моменту виникнення таких обставин неможливо призначити на посаду, що виключає пряме підпорядкування;
12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;
12-1) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;
13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;
14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;
15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;
16) перебування військовослужбовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), у разі розформування військової частини та за відсутності можливості перемістити такого військовослужбовця на вакантну посаду - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається, зокрема, у разі скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Згідно з п.117 IV розділу Положення призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.
Як вбачається з акту службового розслідування, посаду, яку позивач займав позивач скоротили та запропонували йому нижчу посаду радіотелефоніста стрілецької роти. Приймати нижчу посаду позивач відмовився у зв`язку зі станом здоров`я. Незгоду оформив рапортом від 10.05.2023. У зв`язку зі вказаним запропоновано вивести позивача у розпорядження відповідного командира та звернувся з доповіддю до Військової частини НОМЕР_1 , яка видала наказ від 27.07.2023 №140-ОС, пунктом 2 якого позивача звільнено з військової служби у відповідачів та призначено на посади до Військової частини НОМЕР_6 Військової частини НОМЕР_7 на посаду інструктора навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, ВОС - 100119 А з шпк «молодший сержант» на шпк «Старший сержант». Його вимоги доведені до позивача. Однак він відмовився його виконувати, посилаючись на стан здоров`я та прив`язкою до місцевих закладів охорони здоров`я. Відмову висловив у рапорті від 04.08.2023, на якому відсутні клопотання та резолюції вищих командирів, що свідчить про його не розгляд та відсутність належного реагування. У подальшому призначене службове розслідування за вказаним вище фактом та прийняті оскаржувані пункти наказів відповідачів.
Виносячи спірні пункти 2, Військової частини НОМЕР_1 у наказі №258 та Військової частини НОМЕР_2 у наказі №260 в частині звільнення позивача з посади начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 та перебування його у розпорядженні військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023 не дотрималися вказаних вище вимог законодавства, оскільки час перебування військовослужбовців на лікуванні виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників) та військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення. Таким чином, в порушення закону відповідачі спірними пунктами наказів зарахували час перебування позивача на лікуванні, а саме з 01.05.2023 до 05.05.2023, до загального періоду перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 та визначили дату його звільнення з посади з 01.05.2023. Водночас відповідачі проігнорували вказаний вище п. 117, розділу IV Положення, в якому імперативно вказано, що призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади. Спірні накази відповідачів датовані 13.08.2024 та 07.09.2024, якими позивача звільнили з 01.05.2023, та на час вирішення спірних правовідносин відсутні належні, достовірні та допустимі докази щодо вирішення у зазначений вище строк питання про призначення позивача на іншу посаду.
Крім цього, відповідно до п. 2 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260), днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків. Днем звільнення з посади військовослужбовців розформованих військових частин уважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня закінчення розформування військової частини, визначеного директивою вищого штабу. Днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.
Належні, достовірні та допустимі докази здачі позивачем справ і складання за скороченою посадою обов`язків відсутні. За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення відповідачами у спірних пунктах їх наказів дату звільнення позивача зі скороченої посади з 01.05.2023, тобто заднім числом, є неправомірним, а тому пункти 2 оскаржуваних наказів є протиправними і підлягають скасуванню.
Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п.3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Відповідно до п.1 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Водночас згідно з п. 4 Порядку №260 якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
Пунктом 5 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення (п.6 Порядку №260).
Військова частина НОМЕР_1 у спірних пунктах 3,4 наказу №258 та Військова частина НОМЕР_2 у спірному п.2 наказу №260 визначили нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення у період з 01.07.2023 до початку виконання позивачем обов`язків за будь-якою іншою посадою у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, тобто відповідно до Порядку №260, безпідставно не застосувавши п.4 вказаного Порядку. 
Беручи до уваги, що відповідачі протягом спірного періоду та на дату вирішення спірних правовідносин не прийняли кадрове рішення щодо подальшого службового використання позивача та невірно визначили період його перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування спірних пунктів наказів щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 01.07.2023 до початку виконання позивачем обов`язків за будь-якою іншою посадою у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_2 , на службі якої перебуває позивач, грошового забезпечення за спірний період у розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати позивачу грошове забезпечення за період з липня 2023 року до вересня 2024 року за посадою начальника радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_2 та виплатити його з урахуванням отриманих виплат. Водночас визначення складових грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень Військової частини НОМЕР_2 , а тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      О.В.Епель

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк