УХВАЛА
 
23 травня 2025 року
м. Київ
справа № 212/5741/20
провадження № 51-3297 ск 23
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  26 травня 2022 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року,
установила:
За змістом поданої касаційної скарги, у ній засуджений ОСОБА_4 не погоджується із ухваленими стосовно нього згаданими судовими рішеннями і просить переглянути їх у касаційному порядку. Крім того, скаржник заявив клопотання про поновлення строку касаційного оскарження. 
Мотивуючи заявлене клопотання ОСОБА_5 зазначає, що він пропустив указаний строк через хворобу, касаційну скаргу мав подати його захисник, який належно не  виконав своїх обов`язків, а про відмову відкритті касаційного провадження за зверненням останнього засуджений не був обізнаний. 
Дослідивши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволення клопотання належить відмовити з огляду на таке. 
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд), керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), 1 червня 2023 року відмовила у відкритті касаційного провадження за  скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу  може бути  подано впродовж трьох місяців із дня  проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а  засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії ухвали цього суду.
ОСОБА_4 раніше звертався до Суду з питань поновлення процесуального строку. Однак при цьому не подав касаційної скарги, а тому 27 березня 2024 року його клопотання було повернуто на підставі положень статей 429, 441 КПК.
Як убачається з наявних у Верховному Суді матеріалів за скаргою, засуджений брав участь у суді апеляційної інстанції, був обізнаний із прийнятим 22 лютого 2023 року рішенням і не заперечує факту вчасного отримання копії ухвали. Із цією скаргою ОСОБА_4 звернувся лише 9 травня 2025 року, тобто зі значним пропущенням встановленого законом строку касаційного оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.
Беручи до уваги норми процесуального права, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не  залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до  касаційного суду у строк, визначений законом. Такі обставини має бути підтверджено скаржником.
За практикою Європейського суду з прав людини поновлення строків оскарження судового рішення може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважним, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника; оцінка поважності такого строку здійснюється індивідуально у кожній справі. 
Проте в клопотанні не міститься аргументів, які б у розумінні законодавчих приписів свідчили про наявність обставин, що унеможливлювали письмове звернення засудженого до суду касаційної інстанції в строк, визначений у ст. 426 КПК.
Посилання ОСОБА_4 на пропущення вказаного строку через хворобу є неспроможними, адже відповідних підтверджуючих документів скаржник не надав. 
Не можна визнати прийнятними також інші аргументи засудженого, оскільки в разі незгоди з судовими рішеннями він як самостійний учасник кримінального провадження, був вправі звернутися зі своєю касаційною скаргою упродовж трьох місяців із дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду, чого не зробив.
Щодо необізнаності ОСОБА_4 про відмову у відкритті касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 , то таке твердження теж не зумовлює поновлення пропущеного засудженим процесуального строку, адже ухвала Суду від 1 червня 2023 року розміщена в  Єдиному державному реєстрі судових рішень і  перешкод для ознайомлення з її текстом немає. Проте засуджений не виявив зацікавленості. Водночас слід зауважити, що за приписами ч. 6 ст. 428 КПК копія згаданої ухвали надсилається лише особі, яка подала касаційну скаргу, а  засуджений не звертався зі скаргою. 
Таким чином скаржник не навів обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень. Тому клопотання ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку не підлягає задоволенню.  
Ураховуючи викладене, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційну скаргу засудженого слід повернута особі, яка її подала.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року й ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року відмовити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_7