Справа № 128/240/20
Провадження № 22-ц/801/748/2025
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року	Справа № 128/240/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, 
Ухвалу постановила суддя Дамчук О. О.
Ухвалу постановлено у відсутності сторін у м. Тульчин
Повний текст ухвали складено 13 березня 2024 року,

Встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, до розгляду та відкрито загальне позовне провадження; призначене підготовче судове засідання у приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області на 13 серпня 2020 року о 10:30 год. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2023 року, головуючим суддею (суддя-доповідач) визначений суддя Дамчук О. О., вилучено (замінено) суддю Саламаху О. В. 
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя-доповідач Дамчук О. О.) від 15 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування по закону, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року прийнято до розгляду цивільну справу № 128/240/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину із врахуванням уточненої позовної заяви від 23 жовтня 2021 року. Ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 10:00 год 18 грудня 2023 року.
Задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів: витребувано від Липовецької районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 315/02, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано від Липовецької районної державної нотаріальної контори відомості щодо оформлення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Явку учасників справи визнано обов`язковою та викликано їх у судове засідання.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення до підготовчої стадії процесу відмовлено.
В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено.
В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 щодо забезпечення участі ЗМІ при розгляді справи відмовлено. 
В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП ВООБТІ на стороні позивача відмовлено.
Визнано невиконання ухвал суду від 14 листопада 2023 року та від 12 лютого 2024 року про обов`язкову явку та неповідомлення суду причин неявки відповідачем ОСОБА_2 – зловживанням процесуальними правами та застосовано відносно нього захід процесуального примусу у вигляді попередження.
Визнано невиконання ухвал суду від 14 листопада 2023 року та від 12 лютого 2024 року про обов`язкову явку позивача ОСОБА_1 , повторним зловживанням процесуальними правами, оцінивши при цьому причини неявки до суду зазначені позивачем як надумані та штучно створені, які суперечать завданню цивільного судочинства та мають на меті безпідставне затягування/перешкоджання розгляду справи.
Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028,00 грн., стягнувши з неї вказану суму в дохід державного бюджету на рахунок Державної судової адміністрації України, ЄДРПОУ: 26255795, місцезнаходження якої: вул. Липська, 18/5 м. Київ, 01601.
Строк пред`явлення ухвали суду до примусового виконання в частині стягнення штрафу визначено в три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.
Роз`яснено позивачу, що згідно частини 6 статті 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині застосованого заходу процесуального примусу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Зазначила, що ухвалу суду вважає незаконною, необґрунтованою, передчасною, постановленою з істотним порушенням норм процесуального права і як така, що не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції постановив ухвалу без врахування обставин та дослідження доказів на підтвердження виконання нею ухвал суду. При прийнятті рішення про застосування заходів процесуального примусу суд не дотримався рівності усіх учасників судового розгляду.
Суд застосував захід процесуального примусу до позивача у відсутність доказів вини, умислу на затягування судового розгляду у зв`язку з невиконанням ухвали суду, якою явку позивача визнано обов`язковою (при відсутності заяви позивача про розгляд справи без її участі, а навпаки у справі є заяви та клопотання позивача на виконання ухвали суду про перенесення розгляду справи у зв`язку з оперативним втручанням).
Суд, визнаючи явку позивача обов`язковою, у відсутність заяви позивача про розгляд справи у її відсутність, істотно порушив норми процесуального права, утворив умови для застосування заходу процесуального примусу саме до неї – позивача ОСОБА_1 , при цьому не навів мотивів неможливості розгляду справи без особистої участі позивача, не навів обґрунтування, що її неявка дійсно перешкоджала встановленню об`єктивних обставин та вирішенню справи.
При прийнятті рішення про застосування заходів процесуального примусу до позивача, суд виключив розгляд клопотань, які надійшли до суду, а в ухвалі зазначив про заяви, які надійшли до суду у період з 20 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року, та залишив без уваги всі інші клопотання, заяви та повідомлення позивача, які подані до вказаної дати судового засідання.
Також в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 06 березня 2024 року в частині, якою відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви у зв`язку з пропуском строку для вчинення процесуальної дії, а саме – закінчення строку підготовчого провадження, оскільки судом не виконані вимоги частини 3 статті 189 ЦПК України за клопотанням позивача, не дотримано практики Верховного Суду щодо повернення в попередню стадію судового розгляду та не поновлено строк.
Відповідач ОСОБА_2 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення без змін.
Відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві просить залишити в силі судове рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року.
Третя особа – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П. відзив на апеляційну скаргу не надіслав.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 повторно не з`явилася. Вперше позивач не з`явилася у судове засідання, призначене на 19 березня 2025 року. Направлена судом 24 березня 2025 року на зазначену нею адресу – АДРЕСА_2 , судова повістка повернулася неврученою за зазначеною поштою причиною «адресат відсутній за вказаною адресою».
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (ч. 3 ст. 128 ЦПК України).
Статтею 128 ЦПК України передбачений порядок виклику учасників справи та вручення їх судових повісток, зокрема у частині сьомій вказано, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву від 04 липня 2023 року, у якій просила надсилати процесуальні документи і судові повістки за адресою: АДРЕСА_2 , вказавши, що додатково буде повідомлено про зміну обставин, місця листування, номер телефону (том 3 а. с. 206).
У поданій апеляційній скарзі позивач вказала свою адресу: АДРЕСА_2 (том 6 а. с. 21).
Судом врахована направлена поштою на адресу суду першої інстанції заява позивача ОСОБА_1 від 29 серпня 2023 року про виключення надіслання SMS повідомлення позивачу, у якій вказала, що матеріали справи не містять доказів повідомлення її про дату, час і місце призначених судових засідань, так як у неї відсутній телефон, інтернет, електронна пошта у зв`язку із пошкодженням апарата, та вказала на те, що матеріали справи не містять її заяви про надіслання SMS повідомлень про призначені судові засідання. Тому вона просила виключити надіслання SMS повідомлень секретарями суду у зв`язку з відсутністю технічної можливості прийняття повідомлень та відсутністю згоди позивача бути повідомленою про розгляд справи у такий спосіб (том 4 а. с. 17).
Судом апеляційної інстанції застосовано положення частин 11, 12 статті 128 ЦПК України, згідно яких позивач викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 21 березня 2025 року. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача. 
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання, яким просить розглянути справу у її відсутність та відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача.
Третя особа державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П. у судове засідання не з`явився.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга в частині оскарження застосованого судом заходу процесуального примусу не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 – 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1).
При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2, 3), а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Щодо оскарження позивачем ухвали суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті до розгляду уточненої заяви у зв`язку з пропуском строку для вчинення процесуальної дії, то вимоги в цій частині апеляційної скарги не підлягають розгляду апеляційним судом, оскільки як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду, судом не приймалося рішення про відмову у прийнятті уточненої заяви ОСОБА_1 , а лише ухвалено про відмову у задоволенні клопотання позивача про повернення до підготовчої стадії процесу.
Частиною першою статті 353 ЦПК України визначений перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня ухвала суду про повернення до підготовчої стадії процесу чи про відмову у такому поверненні, тобто така ухвала суду не підлягає окремому від рішення суду апеляційному оскарженню. 
За правилами частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
За таких обставин ухвала суду в частині відмови у прийнятті до розгляду уточненої заяви перегляду в апеляційному порядку не підлягає, оскільки така ухвала судом першої інстанції не постановлялася. 
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована Вінницьким районним судом Вінницької області 29 січня 2020 року (том 1 а. с. 2). 
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, до розгляду та відкрито загальне позовне провадження; призначене підготовче судове засідання у приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області на 13 серпня 2020 року о 10:30 год. (том 1 а. с. 86).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2023 року, головуючим суддею (суддя-доповідач) визначений суддя Дамчук О. О., вилучено (замінено) суддю Саламаху О. В. (том 3 а. с. 217).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області (суддя Дамчук О. О.) від 15 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування по закону, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута (том 3 а. с. 245).
На адресу суду 16 серпня 2023 року надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Дамчуку О. О. з підстав обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості судді (том 3 а. с. 247-248).
06 серпня 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Дамчуку О. О., у зв`язку з недовірою приймати участь в розгляді справи та обґрунтованими сумнівами щодо неупередженості судді (том 4 а. с. 16).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року визнано заявлені ОСОБА_1 відводи судді Дамчуку О. О., які надійшли на адресу суду 16 серпня 2023 року (т. 3 а. с. 247) та 06 вересня 2023 року (т. 3 а. с. 15) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування по закону, необґрунтованими. Клопотання ОСОБА_1 про відвід судді Дамчука О. О. передані до канцелярії суду для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід (том 4 а. с. 20-21).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року (постановленою суддею Штифурко Л. А.) заяви позивача ОСОБА_5 про відвід судді Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчука О. О. від 16 серпня 2023 року та від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування по закону, залишено без задоволення (том 4 а. с. 31-32).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору; про продовження підготовчого провадження; про зупинення провадження; про виключення надсилання SMS повідомлення та зобов`язання АТ «Укрпошта» не відправляти кореспонденцію, адресовану позивачу, у зв`язку з необґрунтованістю. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута (том 4 а. с. 33-35).
03 жовтня 2023 року до суду надійшло: клопотання позивача ОСОБА_1 від 09 вересня 2023 року про зупинення провадження у справі, у якому вона просить не призначати судові засідання, оскільки відсутні можливості «не тільки для прибуття до суду, борюся за життя», не додавши жодних доказів для зупинення провадження (том 4 а. с. 49; клопотання про продовження підготовчого провадження від 12 вересня 2023 року, яким позивач просить продовжити підготовче провадження строком на 90 днів (том 4 а. с. 50); заяву від 12 вересня 2023 року про забезпечення дотримання практики Верховного Суду суддею Дамчук О. О. при розгляді справи, виключивши упередженість, де також просить постановити окрему ухвалу на усунення недоліків в діяльності ПАТ «Укрпошта» як наслідок забезпечити дотримання строків зберігання р/л адресату ОСОБА_1 (том 4 а. с. 51); клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, згідно довідки з ДФС, при цьому до клопотання не додано жодних доказів, лише зазначено про те, що суд може витребувати ці докази (том 4 а. с. 52-53, 54).
13 жовтня 2023 року до суду надійшло: клопотання ОСОБА_1 від 09 жовтня 2023 року про продовження підготовчого провадження, яке позивач просить продовжити на 90 днів (том 4 а. с. 64); клопотання від 09 жовтня 2023 року про прийняття до розгляду позову та уточненої позовної заяви, у якому позивач просила прийняти до розгляду її позовну заяву; повідомити її письмово із наданням підтверджуючих документів щодо надходження внесеного нею судового збору до державного бюджету; видати копію акта звірки надходжень коштів до казначейства, при цьому будь-яких додатків клопотання не містить (том 4 а. с. 66-67).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про надання додаткового строку задля виконання ухвали суду про залишення позову без руху задоволено, надано додатковий строк на виправлення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 15 серпня 2023 року. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду про надання додаткового строку на виправлення недоліків та роз`яснено, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повернута. Застосовано до позивача заходи процесуального примусу у вигляді попередження (том 4 а. с. 68-69).
У цій ухвалі суд вказав на те, що постійне посилання позивача на неотримання поштових відправлень без зазначення переконливих причин такого неотримання, з урахуванням ненадання належних доказів неможливості отримання судової кореспонденції (відсутні докази перебування на триваючому лікуванні тощо) за заявленою позивачем адресою: м. Вінниця вул. Вишневського, 5 – том 3 а. с. 206), що розцінюється як свідома позиція позивача у неотриманні процесуальних документів з метою затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами. Позивач подає чисельні заяви про зупинення провадження у справі та продовження строку підготовчого провадження, що свідчить про неналежну зацікавленість у розгляді справи та з урахуванням неотримання судової кореспонденції призводить до затягування процесу. Саме позивач, яка ініціювала судовий процес, має бути зацікавлена у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції, а суд не має обов`язку зобов`язати позивача отримати процесуальні документи. Наведене свідчить про недобросовісність здійснення позивачем своїх процесуальних прав, оскільки доказів поважності неотримання судової кореспонденції за особисто зазначеною адресою для листування до клопотань та заяв не долучено. Посилання позивача про перебування на довгостроковому лікуванні судом до уваги не прийняті, оскільки жодних доказів на підтвердження проходження лікування (перебування на стаціонарному лікуванні тощо) у період з дня надходження справи до суду – з 2020 року, не додано. Надсиланням великої кількості клопотань та заяв однакового змісту позивач створює штучну видимість її зацікавленості у розгляді справи. Така поведінка не сприйнята судом як активна поведінка позивача, направлена на зацікавленість розгляду справи, а навпаки призводить до затягування процесу. Тому з метою подальшого припинення зловживання процесуальними правами суд визнав необхідним застосувати на підставі ч. 1 ст. 144 ЦПК України до позивача заходи процесуального примусу у вигляді попередження.
30 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання позивача від 26 жовтня 2023 року про продовження підготовчого провадження, у якому, зокрема, просила продовжити підготовче провадження строком на 90 днів (том 4 а. с. 82-84).
06 листопада 2023 року надійшло клопотання від 02 листопада 2023 року про зупинення провадження у справі, у якій вказала, що на даний час вона перебуває на лікуванні, що виключає можливість прийняття нею участі у розгляді справи і не довіряє суду здійснювати розгляд справи у її відсутність, тому просила зупинити провадження у справі на весь час її хвороби, при цьому доказів для зупинення провадження у справі за таких обставин, позивач не надала (том 4 а. с. 93-94).
Також 06 листопада 2023 року надійшло клопотання позивача від 01 листопада 2023 року про зняття з розгляду справи на виконання рекомендацій Ради Суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, у якому просила зняти з розгляду справу без призначення наступної дати судового розгляду в стадії підготовчого провадження до 15 листопада 2023 року (том 4 а. с. 95).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року прийнято до розгляду цивільну справу № 128/240/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину із врахуванням уточненої позовної заяви від 23 жовтня 2021 року. Ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 10:00 год 18 грудня 2023 року.
Задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів: витребувано від Липовецької районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 315/02, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано від Липовецької районної державної нотаріальної контори відомості щодо оформлення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Явку учасників справи визнано обов`язковою та викликано їх у судове засідання (том 4 а. с. 97).
Згідно довідки секретаря судового засідання К. П. Носулько, у судове засідання, призначене на 18 грудня 2023 року учасники справи не з`явилися (том 4 а. с. 139).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та призначення судової будівельно-технічної і оціночно-будівельної експертизи. Витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи № 315/2002, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та призначено справу до розгляду на 10:00 год 30 січня 2024 року. Явку позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано обов`язковою (том 4 а. с. 140).
19 грудня 2023 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про недовіру судді Дамчуку О. О. (том 4 а. с. 146-150).
29 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , підписана нею 23 січня 2024 року та здана на поштове відділення 24 січня 2024 року, про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовження його строку для прийняття до розгляду уточненої заяви позивача ОСОБА_1 , залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог - КП «ВООБТІ»; приєднання доказів та витребування доказів (том 4 а. с. 198).
Разом із цією заявою позивач ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог (том 4 а. с. 204-230) і заяву на забезпечення дотримання висновків щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (том 4 а. с. 231-236).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2024 року визнано заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід головуючому судді Дамчуку О. О. необґрунтованим і передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід (том 4 а. с. 238-239).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2024 року, постановленою під головуванням судді Штифурко Л. А., заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчука О. О. від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, залишено без задоволення (том 4 а. с. 240).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Липовецької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюк О. П., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відкладений на 15:00 год 06 березня 2024 року (том 4 а. с. 243).
13 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання заяви про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, про залучення третьої особи без самостійних вимог – КП «ВООБТІ», та витребування доказів, для прийняття до розгляду уточненої заяви, а також з метою долучення доказів до матеріалів справи № 128/240/20, повернутися на стадію підготовчого провадження у справі (том 4 а. с. 244).
13 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 від 23 січня 2024 року про відкладення розгляду справи до розгляду по суті, так як не розглянуто клопотання позивача про повернення до попередньої стадії розгляду підготовчого судового засідання (том 5 а. с. 2).
16 лютого 2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло повідомлення судді від 01 лютого 2024 року щодо обов`язку суду перенести розгляд справи строком на два місяці, у якому просила прийняти до уваги заяву позивача на виконання ухвали суду від 18 грудня 2023 року, так як участь позивача не може бути забезпечена у призначений час за сукупністю наведених нею у повідомленні обставин, які підтверджені доказами, тому просила перенести розгляд справи для розгляду клопотань, забезпечити її право бути почутою. До повідомлення жодного додатку не надано (том 5 а. с. 10).
16 лютого 2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява від 01 лютого 2024 року на забезпечення дотримання суддею Бангалорського принципу поведінки при прийнятті рішень за клопотанням позивача, у якій вона, зокрема, просила перенести розгляд справи у зв`язку з відсутність у неї можливості забезпечити її явку в судове засідання для участі розгляді справи протягом більше двох місяців, у зв`язку з оперативним втручанням. Жодних доказів до заяви позивачем не додано (том 5 а. с. 16). 
20 лютого 2024 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 від 02 лютого 2024 року на виконання ухвали суду від 18 грудня 2023 року, у якій просила прийняти до уваги цю заяву при розгляді справи на виконання ухвали суду від 18 грудня 2023 року щодо її участі у судовому засіданні, якої вона не може забезпечити за сукупністю наведених обставин, які підтверджені доказами. Будь-яких доказів до заяви не додано (том 5 а. с. 20).
29 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 від 09 лютого 2024 року про припинення перешкоджання в доступі до правосуддя позивачу, у якому позивач, зокрема, просила постановити ухвалу про повернення до попередньої стадії судового розгляду – підготовчого судового засідання та призначити підготовче судове засідання, так як під час проведення підготовчого судового засідання не було вирішено всі підготовчі питання, не вчинено всі процесуальні дії та не вирішено питання щодо приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, не залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог – КП «ВООБТІ», не прийнято до розгляду уточнену заяву позивача, не прийнято ухвалу на усунення недоліків заяви при їх наявності. Також просила продовжити строк підготовчого судового засідання до 24 квітня 2024 року (том 5 а. с. 38).
29 лютого 2024 року до суду також надійшло клопотання позивача від 04 лютого 2024 року, у якому просила відкласти призначений розгляд справи до травня місяця у зв`язку з перебуванням на лікуванні; підтверджуючих доказів не надала (том 5 а. с. 42).
05 березня 2024 року надійшло: клопотання від 28 лютого 2024 року про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи за № 136/2162/16-ц, яка знаходить у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області. Доказів у підтвердження підстав для зупинення провадження не додано (том 5 а. с. 69-70); заява від 28 лютого 2024 року, у якій позивач, зокрема просила відкласти призначений розгляд справи до квітня 2024 року у зв`язку із станом здоров`я, чого не підтвердила жодними доказами (том 5 а. с. 74-75, 76).
Застосовуючи заходи процесуального примусу до позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із таких встановлених обставин справи та у зв`язку із безпідставним невиконанням позивачем ухвали суду від 14 листопада 2023 року щодо обов`язкової явки до суду у судове засідання позивачем, яка заперечує щодо розгляду справи у її відсутність та винесення заочного рішення; неодноразово створює/зазначає штучні підстави задля відкладення справи або її зупинення, розцінив таку поведінку позивача як зловживання процесуальними правами, що перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд зобов`язаний вжити заходів для подальшого запобігання зловживанню процесуальними правами. З урахуванням повторного зловживання позивачем правами, до неї застосовано такий захід процесуального примусу як штраф.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципів) цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України).
Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).
Пунктом 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки визначені законом або судом.
Зокрема, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строк, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (ч. 2 ст. 43 ЦПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків, суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є:
1) попередження;
2) видалення із залу судового засідання;
3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом;
4) привід;
5) штраф.
Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 148 ЦПК України визначено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Частиною другою статті 148 ЦПК України передбачено, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали суду про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 148 ЦПК).
Отже, відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої та частини другої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, а у випадку повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 14 листопада 2023 року позивач не виконала і жодного разу не з`явилася у судове засідання, а також повторно надавала велику кількість заяв і клопотань, у тому числі щодо відкладення, зупинення розгляду справи, про відвід судді тощо, які судом уже були розглянуті із постановленням відповідного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що учасник справи повинен усвідомлювати настання відповідних процесуальних наслідків у результаті вчинення або невчинення ним процесуальних дій (обов`язків), що також передбачає настання відповідальності, у передбаченому законом порядку.
У даному випадку процесуальна поведінка позивача ОСОБА_1 , що виразилася у безпідставному невиконанні ухвали суду щодо обов`язкової явки її у судове засідання, у поданні клопотань та заяв для вирішення питань, які уже вирішені судом без наявності інших підстав чи нових обставин, заявлення безпідставного і повторного відводу, що спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, свідченням чого є те, що поданий у січні 2020 року позов, за яким провадження відкрито 15 червня 2020 року, безпричинно не розглянутий по суті і по даному спору не ухвалено судове рішення на протязі чотирьох років, що свідчить про повторне і неодноразове зловживання позивачем процесуальними правами, та є підставою для застосування до неї заходів процесуального примусу, передбачених ЦПК України.
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були проведені без затримок та були ефективними (справа «Шульга проти України» пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігали неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі і це є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року).
Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).
Враховуючи наведене та встановивши такі обставини у справі, суд першої інстанції, керуючись частиною другою статті 148 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до позивача заходу процесуального примусу у виді штрафу у розмірі 3028,00 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, оскільки вони повністю спростовуються наведеним у даній постанові, та є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам цивільного процесуального закону. При цьому враховані положень статті 18 ЦПК України, згідно якої виконання судового рішення суду (у тому числі і ухвали суду) є обов`язковим, а його невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема:
- виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки,
- виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Незгода учасника справи з ухвалою суду не позбавляє його обов`язку щодо виконання законних вимог суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно із апеляційною скаргою позивач подала заяву щодо недоліків в діяльності АТ «Укрпошта», якою просила прийняти рішення на припинення виявлених недоліків в діяльності ПАТ «Укрпошта» та усунути зазначені нею недоліки в діяльності цього товариства та запобігання їх повторенню у майбутньому і на підставі статтей 261 і 262 ЦПК України постановити ухвалу на припинення недоліків в діяльності АТ «Укрпошта».
Статтею 261 ЦПК України передбачено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 1).  Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями) (ч. 2).
За правилами статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.  В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.  Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.  З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.  Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.  Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.
Згідно вимог цивільного процесуального закону окрема ухвала – це процесуальне судове рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. 
Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли порушенню відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі у № 438/610/14-ц вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, коли встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору. 
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.
Отже, відповідно до статті 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для цього.
Частиною 3 статті 182 ЦПК України передбачено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено – він встановлюється судом.
Порядок розгляду заяв про постановлення окремої ухвали не передбачений цивільним процесуальним законодавством.
Враховуючи викладене, оскільки постановлення окремої ухвали відноситься до дискреційних повноважень суду та не залежить від клопотань сторін у справі, апеляційний суд вважає, що об`єктивні підстави для прийняття такого процесуального рішення відсутні, а тому заява позивача щодо недоліків в діяльності ПАТ «Укрпошта» до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко    І. М. Стадник