П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/33862/24	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 06.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – ГУДПС) та просила визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення ДПС №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 року, у зв`язку із чим поновити з 30.09.2024 року реєстрацію у якості платника Єдиного податку її - ФОП ОСОБА_1 ..
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що посадовою особою відповідача проведено перевірку щодо порушення умов перебування на спрощеної системі оподаткування, обліку та звітності, за результатом якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024 року, на підставі якого прийнято рішення №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 року про анулювання її реєстрації платником єдиного податку третьої групи. В рішенні вказано, що підставою для анулювання реєстрації як платника єдиного податку є здійснення нею видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування (абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України), а саме за кодом КВЕД 61.90. “Інша діяльність у сфері електрозв`язку”.
Позивачка вказує, що послуг технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж нею не надається. Крім того, вона не займається ні поштовим, ані телефонним зв`язком. Здійснення діяльності за кодом КВЕД 61.90 не може бути критерієм визначення заборонених для застосування на єдиному податку видів господарської діяльності, оскільки крім зазначених у абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України кодом КВЕД 61.90 визначені інші види діяльності, які не заборонені для здійснення суб`єктами господарювання, перебуваючи на єдиному податку.
Крім того, про протиправність прийнятого рішення також свідчить те, що в акті не визначено вид перевірки, яку проведено відповідачем і результатом якої стало складання акту. Позивачка зазначила, що ймовірно (хоча це прямо не зазначено у акті) акт став наслідком саме камеральної перевірки. Проте, проведена перевірка з питання правомірності застосування суб`єктом господарювання єдиного податку не віднесена до виключного переліку питань, що можуть бути встановлені камеральною перевіркою згідно до ПКУ.
До того ж, відповідачем не надано об`єктивної можливості вплинути на акт перевірки та його наслідки, оскільки подані нею 25.09.2024 року заперечення на акт перевірки розглянуті 22.10.2024 року, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення 30.09.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року адміністративний позов ФОП до ГУДПС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУДПС про анулювання реєстрації платника єдиного податку  ФОП шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01 жовтня 2024 року.
Зобов`язано ГУДПС поновити реєстрацію ФОП платником єдиного податку з 01.10.2024 року шляхом включення до реєстру платників єдиного податку. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто ГУДПС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП сплачений судовий збір в сумі 2300 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її  задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13.06.2024 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності за кодом КВЕД 62.02 “Консультування з питань інформатизації”, серед інших видів – “Інша діяльність у сфері електрозв`язку” (код КВЕД 61.90).   
Головним державним інспектором Одеського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУДПС ОСОБА_2 на підставі п.299.11 ст.299 ПК України проведено перевірку щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності ФОП, за результатом якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024.
Згідно з актом перевірки посадовою особою відповідача, використовуючи  інформаційні системи центрального рівня, встановлено, що платником єдиного податку третьої групи ФОП порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку зі здійсненням виду діяльності за кодом КВЕД 61.90 “Інша діяльність у сфері електрозв`язку”, який не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування.
Копія акту перевірки №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024 року направлена на податкову адресу позивачки та отримана нею 25.09.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600962426180.
30.09.2024 року ГУДПС прийнято рішення №1252/15-32-24-07-21 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01 жовтня 2024 року.
Рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку отримано позивачкою 09.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600968275744.
17.10.2024 року до ГУДПС від позивачки за вхід. №115572/6 надійшли заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду яких відповідачем листом від 28.10.2024 року №14436/КПР/15-32-24-07-06 ФОП повідомлено, що заперечення подано з порушенням вимог ст.86 ПКУ - протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта.
Вважаючи рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржене рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи, контролюючий орган не надав оцінки діяльності суб`єкта господарювання в межах відповідного класу КВЕД, тобто від чого безпосередньо залежить реалізація права позивача на застосування спрощеної системи оподаткування, а тому зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що питання щодо визначення правомірності перебування ФОП на спрощеній системі оподаткування не може бути предметом розгляду в рамках проведення камеральної перевірки, передбаченої ст.75 ПК України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України “Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні”.
Згідно з п.п.76.1, 76.2 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення цього виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.
Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.
Чинним податковим законодавством визначений вичерпний перелік підстав та видів перевірок, які мають право призначати та проводити контролюючі органи, в розумінні ст.19 Конституції України.
Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза межами цієї перевірки.
Матеріалами справи встановлено, що в акті перевірки стосовно ФОП відсутні посилання на вид перевірки, в той час як перевірку проведено посадовою особою відділу проведення камеральних перевірок ДПС, що дає підстави суду дійти висновку, що суб`єктом владних повноважень проведено саме камеральну перевірку суб`єкта господарювання.
При цьому зазначена обставина відповідачем не заперечується.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки, за результатами якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024, з`ясовано питання, що не охоплюються предметом розгляду такого виду податкової перевірки у розумінні приписів ст.75 ПК України. 
Відтак інформація, яка зібрана відповідачем щодо такого платника податку, не може слугувати підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку.
Оцінюючи правомірність прийняття оскарженого позивачем рішення від 27 квітня 2016 року № 0000351401, апеляційний виходить з наступного.

Відповідно до приписів п.п.291.2, 291.3 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених дією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп визначені пунктом 291.5 статті 291 ПК України.
Зокрема, відповідно до п.п.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.
Отже, законодавцем визначено підстави, за наявності яких суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи, а саме, які здійснюють діяльність з надання послуг: 1) поштового зв`язку; 2) телефонного зв`язку (фіксованого з проводним та безпроводним доступом, рухомого); 3) послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.
01.01.2022 року набрав чинності Закон України “Про електронні комунікації” №1089-IX від 16.12.2020 року (далі Закон №1089-IX), який визначає правові та організаційні основи державної політики у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра, а також права, обов`язки та відповідальність фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у відповідній діяльності або користуються електронними комунікаційними послугами.
Згідно із п.70, 85, 87 ст.2 Закону №1089-IX у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та/або пов`язаними засобами.
У разі постачання електронних комунікаційних мереж оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних мереж.
У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг;
- постачальник електронних комунікаційних мереж - суб`єкт господарювання, який надає послуги доступу до електронної комунікаційної мережі, що знаходиться в його володінні, та до пов`язаних з нею засобів, або з використанням віртуальних мереж;
- постачальник електронних комунікаційних послуг - суб`єкт господарювання, який фактично надає та/або має право надавати електронні комунікаційні послуги на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг.
Зі змісту наведених вище присів  Закону №1089-IX слідує, що будь-який оператор електронних комунікацій може бути постачальником електронних комунікаційних мереж та/або послуг, але не кожен постачальник електронних комунікаційних послуг є оператором електронних комунікацій.
Згідно з п.104 ст.2 Закону №1089-IX регуляторний орган - центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку” Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (далі НКЕК/регуляторний орган) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. 
За змістом п.4 ч.3 ст.4 вказаного Закону регуляторний орган здійснює виконання своїх функцій шляхом, зокрема, надання офіційних узагальнених роз`яснень у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку. Узагальнені роз`яснення оприлюднюються на офіційному веб-сайті регуляторного органу.
03.04.2024 року НКЕК прийнято рішення №170 “Про надання офіційного узагальненого роз`яснення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг”, який оприлюднено на офіційному веб-сайті регуляторного органу та на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (zakon.rada.gov.ua).
В Офіційному узагальненому роз`ясненні регуляторним органом наведено види електронних комунікаційних послуг, які максимально відповідають видам діяльності, зазначеним у п.п. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ, а саме: 1) послуга міжособистісної електронної комунікації з використанням нумерації, Код послуги - IC. S1; 2) послуга технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, Код послуги - OS. S1.
З матеріалів справи убачається, що підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувала наявність у центральних базах даних ДПС відомостей, що позивачка здійснює вид економічної діяльності за кодом КВЕД 61.90 “Інша діяльність у сфері електрозв`язку”. 
Разом з цим, відповідно до Класифікатору видів економічної діяльності 2010 року клас 61.90 включає:
1) надання спеціалізованих телекомунікаційних додатків, таких як супутниковий трекінг (визначення місцезнаходження через супутник), комунікаційна телеметрія (техніка вимірювання відстані), та експлуатацію радіолокаційних станцій;
2) експлуатацію супутникових терміналів функціонально пов`язаних з однією або більше наземними телекомунікаційними системами та здатними передавати й одержувати дані від супутникових систем;
3) надання доступу до мережі Інтернет через мережі, встановлені між клієнтами та Інтернет-провайдерами, що не належать або контролюють ISP, таких як комутований доступ до мережі Інтернет тощо;
4) надання телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет в загальнодоступних будівлях;
5) надання телекомунікаційних послуг за допомогою існуючих телекомунікаційних з`єднань; - передавання голосу в реальному часі через Інтернет-протокол (VOIP);
6) перепродаж телекомунікаційних послуг (наприклад, купівля та перепродаж ємності мережі без надання додаткових послуг).
При цьому, клас 61.90 не включає надання доступу до мережі Інтернет операторами телекомунікаційної інфраструктури. 
Таким чином, як вірно наголошено судом першої інстанції, вирішуючи справу в межах спірних правовідносин, положення ПК України необхідно застосовувати з урахуванням специфіки класифікації видів економічної діяльності (КВЕД), оскільки клас 61.90 охоплює широкий спектр діяльності, який включає надання спеціалізованих телекомунікаційних послуг, таких як супутниковий трекінг, комунікаційна телеметрія, VOIP, а також доступ до Інтернету через мережі, що не належать операторам телекомунікаційної інфраструктури. 
Тобто, застосування позивачкою спрощеної системи оподаткування можливе за умови, що види діяльності, які нею фактично здійснюються, не належать до переліку послуг, заборонених ПК України. 
Втім, в оскаржуваному рішенні контролюючим органом не досліджено та не встановлено, який конкретний вид (види) економічної діяльності у межах класу 61.90 виконується ФОП. 
Судом першої інстанції вірно акцентовано увагу, що відсутність аналізу ГУДПС конкретних видів діяльності, що виконуються позивачкою в межах класу 61.90, призвела до необґрунтованого обмеження її права на застосування спрощеної системи оподаткування, яке пов`язане саме із дослідженням конкретних видів діяльності, що виконуються нею в межах класу 61.90.
Згідно ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Контролюючим органом не доведено, що ФОП здійснювала саме ті види діяльності, які визначені п.291.5 ст.291 ПК України як несумісні зі спрощеною системою оподаткування, що в даному випадку є ключовим аспектом в межах спірних правовідносин.  
Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не надав оцінки діяльності суб`єкта господарювання в межах відповідного класу КВЕД, від чого залежить реалізація його права на застосування спрощеної системи оподаткування. 
Отже, приймаючи до уваги усе вищезазначене, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про невмотивованість прийнятого ГУДПС рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи, оскільки у спірному рішенні відсутні мотиви його прийняття в частині оцінки видів діяльності ФОП в рамках відповідного класу КВЕД.
Крім того, з метою відновлення порушених прав позивачки, судом правомірно зобов`язано відповідача поновити її реєстрацію платником єдиного податку саме з 01.10.2024 року шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук