ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3063/25 Справа № 180/1638/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 1329894, згідно якого відповідач отримав позику в розмірі 8500 гривень. Строк позики становить 30 днів, процентна ставка - 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Відповідно до положень договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі. 
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 30 грудня 2021 року було укладено договір № 30-12/2021, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1329894.
10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1329894. 
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 1329894. Загальний розмір заборгованості за договором № 1329894 від 18 квітня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви, становить 26581,38 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 8500,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 17794,00 гривень, інфляційні збитки – 248,26 гривень, нараховані 3% річних – 39,12 гривень.
Просили стягнути із ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 1329894 від 18 квітня 2021 року в розмірі 26581,38 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 гривень, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9000 гривень. 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Коллект Центр» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
Також, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування», обов`язок направлення боржникам повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами покладено на первісного кредитора, а саме протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у порядку, передбаченому договором відступлення, чинним законодавством України та Кредитним договором, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.
Крім того, кредитний договір, укладені між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу укладені між попередніми кредиторами ТОВ «Коллект Центр» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Позичальник не виконав в повному обсязі умови кредитного договору ні попереднім кредиторам, ні новому кредитору, матеріали справи містять чіткі розрахунки заборгованості за кредитним договором за період з дня укладання кредитного договору по день звернення з позовом до суду, а тому рішення суду першої інстанції, що нібито позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2  (який міг протягом трьох років до дати подачі позову до суду сплачувати платежі за кредитним договором як першому фактору, так і клієнту) заборгованості за договором позики на день звернення із позовом до суду – є хибним, та свідчить про не належне дослідження доказів в матеріалах справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 26581,38 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 1329894. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Сума позики – 8500,00 гривень, строк позики – 30 днів, процентна ставка (базова)/день – 1,99%, дата повернення позики – 18 травня 2021 року. Орієнтовна загальна вартість позики – 11534,50 гривень. 
За інформацією ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 18 квітня 2021 року на платіжну картку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів у розмірі 8500,00 гривень. 
Згідно виписки по кредиту ОСОБА_1 протягом дії договору вносив платежі за користування кредитом. Останній платіж здійснено 27 серпня 2021 року. Загальна заборгованість станом на 30 грудня 2021 року за договором № 1329894 складає 26294 грн.
30 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1329894. 
Згідно витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №30-12/2021 від 30 грудня 2021 року за ОСОБА_1 за договором №1329894, укладеним 18 квітня 2021 року, мається заборгованість у загальному розмірі 26294,00 гривень, яка складається з: 8500,00 гривень – суми заборгованості за тілом, 17794,00 гривень – суми заборгованості по процентам за користування. 
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1329894. 
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №1329894.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, за ОСОБА_1 за договором № 1329894, укладеним 18 квітня 2021 року мається заборгованість у загальному розмірі 26581,38 гривень, яка складається з: 8500,00 гривень – суми заборгованості за основним зобов`язанням, 17794,00 гривень – суми заборгованості за нарахованими процентами, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України – 287,38 гривень (а.с.33).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір позики № 1329894 укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 18 квітня 2021 року. Останній платіж за договором відповідачем здійснено 27 серпня 2021 року. Перше відступлення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» відбулось 30 грудня 2021 року, друге відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги ТОВ «Коллект Центр» відбулось 10 січня 2023 року. Позивач звернувся до суду з позовом 05.08.2024 року. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про зміну кредиторів. Отже, ОСОБА_2 мав право на погашення заборгованості первісному кредитору, або факторам (у разі повідомлення відповідача про передачу права вимоги). Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2 заборгованості за договором позики на день звернення із позовом до суду.
Такий висновок не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою:
договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 1329894.
30 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1329894.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №1329894.
Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості станом на 30.12.2021 року складав 26294,00 грн.. 
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року, відповідач має заборгованість у розмірі 26581,38 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 8500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 17794,00 грн.; інфляційні збитки 248,26 грн.; нараховані 3% річних 39,12 грн., згідно ст. 625 ЦК України, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.
Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованим та наданим ТОВ «Коллект Центр» за період з 10.01.2023 року по 21.07.2024 року, відповідач має заборгованість у розмірі 26581,38 грн., з якого вбачається, що за весь період перебування права вимоги заборгованості у ТОВ «Коллект Центр» відповідач не здійснював жодних погашень заборгованості, а позивач не здійснював жодних нарахувань.
Позичальник не виконав в повному обсязі умови кредитного договору ні попереднім кредиторам, ні новому кредитору, матеріали справи містять розрахунки заборгованості за кредитним договором за весь період з дня укладення кредитного договору по день звернення з позовом до суду.
Відповідачем не спростовується наданий позивачем розрахунок, доказів, того що відсутня заборгованість не надано.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про безпідставність заявлених вимог.
Посилання на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про зміну кредиторів, та те, що ОСОБА_2 мав право на погашення заборгованості первісному кредитору, або факторам (у разі повідомлення відповідача про передачу права вимоги) не ґрунтується на положенні закону.
Слід зауважити, що саме по собі неотримання повідомлення про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора, адже, боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, за розгляд справи в суді першої інстанції ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн, долучивши на підтвердження таких витрат заявку на надання юридичної допомоги №887 від 01 липня 2024 року та Витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, у яких вказано перелік наданих послуг на суму 9000 грн., а саме, а саме:
1) надання усної консультації з вивченням документів - 3000 грн;
2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000 грн.
Також вказано, що дані послуги були надані на підставі договору №07-06/2024 про надання правничої допомоги від 07 червня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО 
«Лігал Ассістанс», однак даний договір позивачем ні під час розгляду справи в місцевому, ні в апеляційному судах до матеріалів справи не долучений.
В матеріалах справи міститься лише наказ від 31 травня 2024 року ТОВ «Коллект Центр», яким переведено Ткаченко М. М., головного юрисконсульта на посаду директора ТОВ «Коллект Центр». 
Таким чином, колегія судів не вбачає підстав для задоволення клопотання про стягнення 
правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи наведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн., та 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6661,60 грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 26581,38 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №1329894 від 18.04.2021 року станом на 10.01.2023 року у розмірі 26581,38 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня тридцять вісім копійок) 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені судові витрати у розмірі 6661,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: