ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 679/156/24
Провадження № 22-ц/820/855/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Мукомел Л.А.,
 
представника позивача адвоката Плакси В.А.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року (суддя Томілін О.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення,
в с т а н о в и в :
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , з 2007 р. та зареєстрована у ній разом з дітьми ОСОБА_3 , 2015 року народження, ОСОБА_4 , 2017 року народження.
10 лютого 2015 року між сторонами було укладено договір найму жилого приміщення, згідно з яким відповідач отримав у тимчасове безоплатне користування 1 жилу кімнату, площею 11,9 кв.м, у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно з п.4 договору, його укладено на невизначений термін, а наймач по вимозі наймодавця має звільнити квартиру не пізніше 3 місяців після вимоги. Проте, відповідач всупереч договору почав використовувати усю квартиру, а позивачка була вимушена разом з дітьми винаймати собі інше житло, 10.10.2023 позивачкою на ім`я ОСОБА_1 було направлено попередження про виселення, оскільки ОСОБА_2 має намір використовувати квартиру для власного проживання з дітьми. Відповідач попередження про виселення з квартири проігнорував та у визначений в договорі строк приміщення не звільнив.
Із урахуванням викладеного, позивачка просила суд виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення та стягнути із відповідача понесені позивачкою судові витрати.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року позов задоволено. ОСОБА_1 виселено із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач заселився та проживав у спірній квартирі на підставі договору найму, строк дії якого не визначений сторонами. Відповідно до положень частини 3 статті 825 ЦК України позивачка в позасудовому порядку із-за необхідності використання зазначеного житла нею та членами її сім`ї, звернулася до відповідача з попередженням про виселення його із даної квартири. З огляду на те, що у визначений строк з дня звернення з попередженням до дня подачі позову, три місяці, відповідач в добровільному порядку не виселився, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення відповідача із спірного житлового приміщення в судовому порядку. При цьому неможливість позивачки повноцінно здійснювати свої правомочності щодо володіння, користування та розпорядження спірним нерухомим житлом, в даному випадку, розцінив як порушення її прав власника у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що між позивачкою та відповідачем були триваючі відносини від яких народились двоє дітей. Сторони вели спільне господарство, їздили в гості та приймали гостей у себе вдома як сім`я, відповідач утримував квартиру, робив ремонт, сплачував комунальні послуги, погасив кредит, що підтверджується показами свідків та доведено в суді письмовими доказами. На думку апелянта, позивачка не спростувала ті обставини, що відповідач проживав у квартирі як член її сім`ї. Укладений між сторонами договір найму житла від 10.02.2015 року не відповідає нормам, які мають бути дотримані при укладенні договору, що свідчить про те, що вказаний договір між ними було укладено формально для реєстрації відповідача у даній квартирі. Також позивачем не надано належних доказів попередження відповідача про дострокове розірвання договору найму житла у строк, передбачений ст.822 ЦК України, а судом дані вимоги законодавства проігноровані, а тому позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 є передчасними.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими, суперечливими та непослідовними, а сама скарга подана з метою затягування строку набрання законної сили рішенням суду першої інстанції. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Мукомел Л.А. підтримали доводи апеляційної скарги просили її задовольнити.
Представник позивачки адвокат Плакса В.А. в судовому за сіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2007 року (а.с.14-15).
Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 28 березня 2025 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , пріще після укладення шлюбу дружини стало ОСОБА_7 . 
Станом на 29.08.2023 року у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_8 , 2015 р.н., ОСОБА_9 , 2017 р.н. (а.с.16).
Відповідач ОСОБА_1 знятий з реєстрації за вказаною адресою з 28.08.2023 року. Як вбачається з даних його паспорта, він був зареєстрований за вказаною адресою з 13.02.2015 (а.с. 26, 171).
10 лютого 2015 року між сторонами укладено договір найму житлового приміщення, що не заперечується сторонами, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав у тимчасове безоплатне користування 1 жилу кімнату, площею 11,9 кв.м, у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м. Згідно з п.4 договору його укладено на невизначений термін, а наймач по вимозі наймодавця має звільнити квартиру не пізніше 3-місячного терміну після вимоги, провівши ремонт за свій рахунок або компенсує затрати на ремонт по ціні, погодженій наймодавцем. (а.с.17).
10 жовтня 2023 року позивачкою на ім`я ОСОБА_1 було направлено попередження про виселення з квартири до 10.12.2023 року, оскільки ОСОБА_2 має намір використовувати квартиру для власного проживання та проживання дітей (а.с.18).
ОСОБА_1 під час проживання у квартирі сплачував комунальні послуги за користування квартирою (а.с.41-67).
Також ОСОБА_1 у 2019 році була виплачена грошова компенсація за належне йому для отримання житло в сумі 311899 грн., які він, як він це сам пояснює, поклав на депозит у банку та 02.03.2020 отримав готівкою 13326 дол.США (а.с.72-73, 75).
29 червня 2021 року ОСОБА_1 за ОСОБА_2 було сплачено військовий збір та податок на доходу за результатами річного декларування в загальній сумі 24267,57 грн. (а.с.74).
Згідно з довідкою АТ «Правекс банк» від 03.11.2020 між ОСОБА_2 та банком було укладено договір кредиту 27.10.2007 терміном до 27.10.2027 з лімітом кредитування 15 000 дол.США. станом на 03.11.2020 зобов`язання виконані в повному обсязі. На виконання вказаного договору було укладено договір іпотеки (предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 ). Згідно квитанції від 03.11.2020 ОСОБА_2 було сплачено на користь банку 8000 дол.США та 50 грн. (а.с. 68-71, 101, 102).
Також судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.01.2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.04.2019 року, у справі № 679/1715/18 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано недійсним рішення житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом №18 від 27.09.2018 року, про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключення із списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень (у списку військовослужбовців які користуються правом позачергового отримання житлового приміщення за №12) прапорщика запасу ОСОБА_1 , складом родини один чоловік, зобов`язано військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити прапорщика запасу ОСОБА_1 , складом родини один чоловік на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та включити до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень (у списку військовослужбовців які користуються правом позачергового отримання житлового приміщення за №12), з 27 вересня 2018 року. У вказаній справі ОСОБА_1 тривалий час доводив, у тому числі, і органам державної влади, іншим особам, що в нього немає сім`ї, він проживає у квартирі за договором найму зі сторонньою особою, в результаті чого і отримав від Держави грошову компенсацію на придбання житла в загальному розмірі близько 13 тис.дол.США. 
Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з частиною першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).
Частиною першою статті 821, частиною першою статті 822 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.
Відповідно до частини третьої статті 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.
Згідно з частиною третьою статті 168 Житлового кодексу України(далі - ЖК України) договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо житлове приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
За приписами статті 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду без надання їм іншого житла.
Відповідно до статті 169 ЖК України у разі припинення договору найму житлового приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити житлове приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. 
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши те, що відповідач вселився в спірну квартиру та проживав у спірній квартирі, на підставі укладеного сторонами письмового на невизначений термін договору найму. 10.10.2023 позивачкою на ім`я ОСОБА_1 в позасудовому порядку було направлено попередження про виселення з квартири до 10.12.2023 року, оскільки ОСОБА_2 має намір використовувати квартиру для власного проживання та проживання дітей, що відповідає вимогам п.4 договору найму, а відповідач на час подачі позову (три місяці) жиле приміщення не звільнив та продовжує проживати у вищевказаній квартирі, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, виселення ОСОБА_1 із квартири, що належить на праві власності позивачці, без надання іншого жилого приміщення. 
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення його як наймача про розірвання договору найму, формальності укладення даного договору, а також, що апелянт заселився в житло як член сім`ї наймача, а не на підставі договору найму житла, який є чинним, суперечать один одному та спростовуються наявними у справі доказами.
Твердження апелянта про те, що він погасив кредит позивачки, а тому має право користування квартирою, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки оплата кредитного договору проведена від імені позивачки, інших належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, колегія суддів погоджується з нею, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк