ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 380/16853/24
адміністративне провадження № К/990/12252/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М., 
секретаря судових засідань: Юзини О.В.,
за участі: 
представника відповідача: Павліша О.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджаред Ве Санаї Анонім Ширкеті"
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20   лютого 2025 року (судді Гудим Л.Я., Качмар В.Я., Кузьмич С.М.)
у справі за адміністративним позовом Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджаред Ве Санаї Анонім Ширкеті" 
до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 
про скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджаред Ве Санаї Анонім Ширкеті» (далі також - Позивач, Представництво) звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Відповідач, ДПС), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 квітня 2024 року №472/33000402021.
На обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на те, що обов`язок зареєструвати розрахунок коригування (далі також - РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також - ЄРПН) виникає лише після його отримання від постачальника, що, на думку Позивача, не було враховано Відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року адміністративний позов було задоволено, а податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано.
Суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган при розрахунку штрафних санкцій на підставі спірного у справі податкового повідомлення-рішення взяв до уваги дату складання розрахунків коригування, а не дату їх отримання Позивачем, як це передбачено пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі також - ПК України).
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу ДПС задовольнив, а рішення Львівського окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.
Апеляційний суд дійшов висновку, що обов`язок своєчасної реєстрації розрахунків коригування в ЄРПН покладено на Позивача відповідно до статей 192 та 201 ПК України. Апеляційний суд зазначив, що несвоєчасне отримання розрахунків коригування від постачальників не звільняє Позивача від відповідальності за їх несвоєчасну реєстрацію, особливо враховуючи неподання Позивачем до податкових декларацій додатку зі скаргами на продавців.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Стверджуючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 280/4889/24.
Позивач вважає, що обов`язок зареєструвати РК виникає лише з моменту його фактичного отримання від постачальника, що прямо передбачено пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України. Натомість, контролюючий орган при проведенні перевірки та розрахунку штрафу врахував дату складання розрахунків коригування, а не дату їх отримання Позивачем.
Позивач стверджує, що надавав судам попередніх інстанцій докази, що підтверджують дати отримання ним розрахунків коригування та дати їх реєстрації в ЄРПН, які, на думку Позивача, безпідставно не були враховані апеляційним судом.Оскільки контролюючим органом не було встановлено дату фактичного отримання розрахунків коригування Позивачем, Позивач вважає, що не доведено факту порушення ним граничного строку реєстрації РК в ЄРПН. 
З урахуванням цього Позивач просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
2.2. Доводи Відповідача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) 
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, обґрунтовуючи свої висновки щодо безпідставності викладених Позивачем тверджень, наполягає, що обов`язок щодо своєчасної реєстрації податкових накладних та РК в ЄРПН покладено саме на Позивача відповідно до ПК України.
Відповідач підкреслює, що Позивачем не було вжито жодних заходів для усунення порушень з боку його контрагентів щодо несвоєчасного надання розрахунків коригування, зокрема Позивач не подавав до податкових декларацій додаток №7 із заявою-скаргою на продавців. На думку Відповідача, це свідчить про неналежне виконання Позивачем своїх обов`язків.
Відповідач також звертає увагу на те, що єдиним належним та допустимим доказом своєчасності надання податкової накладної/розрахунку коригування на реєстрацію є квитанція, в якій фіксується дата та час їх надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. З урахуванням цього Відповідач підкреслює, що будь-які інші документи, зокрема протоколи руху документа з програмного забезпечення типу "M.E.Doc", не є належними доказами своєчасності реєстрації РК.
Оскільки норми ПК України не передбачають механізму фіксації дати фактичного отримання покупцем розрахунку коригування від продавця, а також відсутня відповідальність продавця за несвоєчасне надсилання РК покупцю, на думку Відповідача, реєстрація в ЄРПН РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг має здійснюватися з урахуванням термінів, визначених пунктом 201.10 статті 201 ПК України.
На підставі викладеного Відповідач вважає, що несвоєчасне отримання РК від контрагентів не може бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не звільняє Позивача від відповідальності за їх несвоєчасну реєстрацію.
З урахуванням наведеного у сукупності Відповідач просить суд касаційної інстанції відмовити в задоволенні касаційної скарги Позивача, а постанову апеляційного суду залишити без змін.
3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ 
Відповідачем була проведена камеральна перевірка Позивача, за результатами якої складено акт від 29 березня 2024 року №198/33-00-04-02-02/265792273.
Актом перевірки встановлено порушення Позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування в ЄРПН, встановлених пунктом 201.10 статті 201 та пунктом 89 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, на загальну суму обсягу постачання без ПДВ - 106 204 840 грн 09 коп. та загальну суму ПДВ - 22 046 011 грн 15 коп.
На підставі акта перевірки Відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення, яким до Позивача застосував штраф у розмірі 1 517 584 грн 91 коп. 
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, заслухавши представника Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У розглядуваній справі спірним є питання відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України рішення Відповідача про нарахування штрафу. Позивач стверджує, що строк для реєстрації РК починається з дня його отримання, тоді як ГУ ДПС вважає, що строк обчислюється від дати складення, оскільки в ПК України відсутній механізм, за допомогою якого можна визначити дату отримання РК. 
Так, спірні правовідносини врегульовані положеннями ПК України.
Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:
постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;
отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.
Пункт 201.10 статті 201 ПК України визначає, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних  та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до  податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
8 лютого 2023 року набрав чинності Закон України від 12 січня 2023 року № 2876-ІХ «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування», відповідно до якого, зокрема, внесено зміни до підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення ПК України. 
Так, підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення ПК України доповнено пунктом 89, згідно з яким тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Варто зазначити, що Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16, від 3 березня 2023 року у справі № 300/1765/19 вже формував висновки щодо сфери дії статті 192 ПК України у схожих за змістом правовідносинах і указав, що отримувач має можливість зареєструвати РК за умови виконання постачальником свого обов`язку зі своєчасного надіслання складеного ним РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу.
У постанові від 23 січня 2025 року у справі № 280/4889/24, на неврахування висновків якої покликається Позивач у касаційній скарзі,  Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до якого строки реєстрації РК, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого РК до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку. 
Цей висновок повторив Верховний Суд і в постанові від 12 березня 2025 року у справі                            № 160/12120/24.
В розвиток означених підходів суду касаційної інстанції та з огляду на зміни у законодавстві Верховний Суд у постанові від 12 березня 2025 року у справі №380/3834/24 зазначив, що для РК, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, відлік строку на їх реєстрацію в ЄРПН розпочинається відповідно до змісту пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з дня отримання РК.
Формулювання «з дня отримання» що міститься у наведених вище нормах є чітким  і вказує на те, що відлік строку починається з моменту, коли РК надійшов до покупця, а не з дати його складання чи іншої події. Ці норми не містять нечітких чи умовних конструкцій, які могли б ускладнити їх розуміння чи їх застосування. 
Такий підхід до правозастосування обумовлений тим, що відповідно до вищенаведених положень законодавства РК складається безпосередньо продавцем/постачальником, після чого направляється покупцю/отримувачу послуг, який здійснює його реєстрацію. Покупець не впливає на дату складання РК продавцем та на факт її надсилання, тому виправданим є підхід законодавця щодо обчислення строку реєстрації РК саме з дати їх отримання. 
Оскільки РК є документом, що ініціюється та формується виключно постачальником, покупець не може нести відповідальність за затримки, які виникають до моменту отримання цього документа. Не покладає на нього такої відповідальності і чинне законодавство. 
Таким чином, строк для реєстрації РК в ЄРПН має обчислюватися за приписами положень пункту 201.10 статті 201 ПК України та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з моменту фактичного надходження РК до покупця. В іншому випадку застосування санкцій до покупця за дії, на які він об`єктивно не міг вплинути, порушує його права та створює необґрунтоване адміністративне навантаження, що суперечить меті податкового законодавства - забезпеченню справедливого та збалансованого підходу до всіх учасників правовідносин.
Відтак, висновок суду апеляційної інстанцій про необхідність реєстрації РК саме з дати їх складення не відповідає нормативному регулюванню спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції також послався на те, що Позивач для захисту своїх порушених прав мав скористатися передбаченим статтею 201 ПК України механізмом щодо подання скарги на постачальника.
Оцінюючи правильність таких висновків у контексті відповідного правового регулювання Суд зазначає таке. 
Відповідно до визначених у абзаці двадцять п`ятому пункту 201.10 статті 201 ПК України нормативних положень, чинних на час спірних правовідносин, на які послався суд апеляційної інстанції, механізм подання скарги передбачений передусім для випадків, коли постачальник припускається помилки в реквізитах ПН/РК або порушує строки їх реєстрації в ЄРПН, що безпосередньо впливає на права покупця. Однак у ситуації, коли постачальник складає РК в один день, а надсилає його покупцеві пізніше, формально не відбувається порушення строків реєстрації самим постачальником, оскільки обов`язок реєстрації РК у разі зменшення суми компенсації покладається саме на покупця. Таким чином, подання скарги на постачальника за затримку в надсиланні РК не матиме правового ефекту, адже пункт 201.10 ПК України не охоплює таких випадків і не встановлює відповідальності постачальника за несвоєчасне направлення РК покупцеві.
За змістом абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Зміст наведеної норми дає підстави вважати, що вона регулює саме фіксацію у квитанції дати надання РК в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а не отримання такого РК. Ця норма стосується моменту реєстрації РК в ЄРПН, коли документ уже подано на реєстрацію, а не етапу його передачі від постачальника до покупця. Дата і час, зафіксовані у квитанції, є підтвердженням факту обробки РК системою ЄРПН і не мають прямого відношення до визначення моменту, коли покупець фактично отримав РК від постачальника для подальшої реєстрації. 
Отже, абзац 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України не може застосовуватися для визначення дати отримання РК покупцем, оскільки він регулює інший етап документообігу - взаємодію з ДПС після подання РК на реєстрацію. 
У контексті наведеного Суд також вважає за необхідне зазначити, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указана норма Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури й форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.
Тобто діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціальнодозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.
Виходячи з цього, суб`єкт владних повноважень, діючи на виконання саме приписів чинного закону, не може довільно тлумачити норми ПК України чи виходити за межі своїх повноважень. Податковий орган не має права самостійно встановлювати додаткові умови чи строки, не передбачені ПК України та іншими нормативно-правовими актами, такі як початок відліку строку з дати складання РК для цілей реєстрації останнього в ЄРПН. Його повноваження обмежуються контролем за дотриманням чітко визначених законом процедур, а перевищення цих меж суперечить принципу верховенства права. 
Це ще раз підкреслює, що відповідальність покупця за своєчасну реєстрацію РК має базуватися виключно на об`єктивно встановленій даті отримання документа, а не на діях чи бездіяльності інших суб`єктів, зокрема постачальника чи ДПС.
Та обставина, що ПК України не передбачає механізму фіксації дати отримання покупцем РК, не змінює змісту наведених норм та не дає правових підстав, щоб тлумачити їх таким чином аби початок відліку строку на реєстрацію РК, в якому передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, розпочинався саме з дня складення такого РК. 
Верховний Суд послідовно у своїх рішеннях підкреслював важливість дотримання суб`єктами владних повноважень принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, а державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
З урахуванням цього, Відповідач для цілей цих правовідносин не може покликатися на відсутність механізму перевірки дати отримання відповідних РК, а повинен був запровадити процедури, які б давали можливість достеменно встановити дату отримання відповідного РК. Визнання Відповідачем відсутності законодавчо закріпленого механізму фіксації дати отримання РК лише підкреслює прогалину в нормативному регулюванні, яка не може бути використана на шкоду платникам податків, адже інакше це призводило б до порушення базових засад правової визначеності та рівності сторін у податкових правовідносинах.
Таким чином, тлумачення Відповідача, яке пов`язує початок відліку строку реєстрації з датою складання РК, а не з його отриманням, не лише не має нормативного підґрунтя, але й створює необґрунтовані перешкоди для платників податків у реалізації прав та обов`язків, що суперечить засадами податкового законодавства, які передбачені пункту 4.1 статті 4 ПК України.
Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відсутність прямої норми в ПК України, що визначає порядок контролю за тим, коли отриманий відповідний РК, не є перешкодою для визначення моменту отримання РК. 
Як установив суд першої інстанції на підставі сукупності доказів, що містяться у матеріалах справи, дати складення РК відповідають датам, зазначеним у Розрахунку штрафу за порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, а також датам, відображеним в акті перевірки, який ліг в основу нарахування штрафу на підставі податкового повідомлення-рішення.
Ця обставина, як слушно констатував суд першої інстанції, свідчить про те, що контролюючий орган, здійснюючи перевірку та визначаючи розмір штрафних санкцій за порушення строків реєстрації РК, брав за основу дату їх складення, а не дату фактичного отримання платником податків, як це імперативно передбачено відповідними положеннями ПК України, що регулюють порядок реєстрації РК у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг. Таке ігнорування нормативних приписів суперечить принципу nulla poena sine lege (немає злочину, немає покарання без закону), як складової принципу верховенства права, адже застосування санкцій має ґрунтуватися виключно на чітко визначеній правовій передумові.
Як акцентував увагу суд першої інстанції, у матеріалах справи наявні листи Позивача, адресовані контрагентам, із вимогами щодо  повідомлення про дати  складання та надсилання РК, а також листи контрагентів та протоколи руху документів/звітів та пов`язаних із ними повідомлень/квитанцій. Ці докази, як правильно визнав суд першої інстанції, засвідчують, що Позивач вживав належних заходів для підтвердження дат отримання РК від контрагентів, а також підтверджують конкретні дати надходження таких документів до нього. 
З огляду на це, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення Відповідача щодо невідповідності зазначених доказів критерію належності, керуючись, зокрема, приписами частини другої статті 77 АС України. Суд також слушно врахував, що контролюючий орган під час проведення перевірки взагалі не досліджував питання моменту фактичного отримання Позивачем РК, що становить суттєвий недолік у процедурі проведення перевірки та застосування штрафних санкцій на підставі індивідуального акта, з приводу правомірності якого виник спір. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність висновків контролюючого органу нормативним вимогам ПК України, що регулюють строки реєстрації РК, та обґрунтовано визнав незаконним застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2024 року №472/33000402021, оскільки останнє не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.
Зміст наведеного вище у сукупності дає підстави вважати, що рішення податкового органу щодо застосування санкцій за несвоєчасну реєстрацію РК лише з урахуванням дати їх складання, а не отримання, та за підтвердження фактичної дати отримання таких РК, порушує низку фундаментальних принципів права, таких як верховенство права, правової визначеності, справедливості, належного урядування. 
Суд апеляційної інстанції, формуючи свої висновки щодо відповідності оскаржуваного індивідуального акта вимогам частини другої статті 2 КАС України, норми права застосував формально, безвідносно до обставин цієї справи та без з`ясування дійсної суті норм, що врегульовували спірні правовідносини, та  зробив помилкові висновки про відсутність підстав для задоволення позову.
Скаржник слушно посилається на викладену у касаційній скарзі практику Верховного Суду щодо застосування норм ПК України, а встановлені з дотриманням процесуального закону судом першої інстанції обставини цієї справи у комплексному аналізі з наявними у матеріалах справи доказами, що надавались для підтвердження дати отримання РК, засвідчують законність та обґрунтованість висновків, зроблених судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та третьої  статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 КАС України).
Переглянувши судове рішення апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, та не врахував відповідних висновків Верховного Суду, що є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 344, 349, 352, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджаред Ве Санаї Анонім Ширкеті»  задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року скасувати.
Залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                   Н.Є. Блажівська
                                                                      І.В. Дашутін
                                                                      М.М. Яковенко 

Повний текст постанови складений 23 квітня 2025 року.