ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 243/1538/23
провадження № 51-236км25  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                              ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                        ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно
 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 
ст. 402 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 
2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
Відповідно до ст. 54 КК ОСОБА_7 позбавлено військового звання «солдат».
Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення. 
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін. 
Згідно із судовими рішеннями, солдат ОСОБА_7 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та в умовах воєнного стану вчинив військовий злочин за таких обставин.
Так, військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням, пов`язані із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на території Донецької та Луганської областей.
11 квітня 2023 року приблизно о 07:23, перебуваючи за місцем тимчасового розташування підрозділу НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , солдат ОСОБА_7 отримав законний наказ свого прямого начальника - заступника командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 , виданий на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10 квітня 2023 року № 676т. ОКП-КРАМАТОРСЬК.19.05 (Карта 50 000, видання 2016 року), відповідно до якого необхідно перейти в оперативне підпорядкування командиру БТГр «Шабаш» та зайняти позицію відділення в межах батальйонного району оборони БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 .
Отримавши зазначений наказ прямого начальника, солдат ОСОБА_7 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості та принципу єдиноначальності, солдат 
ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним за мобілізацією, та проходячи її на посаді номера обслуги кулеметного взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ,  порушуючи вимоги статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України в безпосередньому зіткненні з противником, приблизно о 07:23 11 квітня 2023 року, перебуваючи за місцем тимчасового розташування підрозділу відкрито відмовився виконати зазначений вище усний наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, і заперечення на скаргу
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погоджується із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_7 , уважає, що їх прийнято з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
 
Апеляційний суд переглядаючи кримінальне провадження, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги сторони захисту, чим не дотримався приписів ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК).
  
Зокрема, захисник у касаційній скарзі вказує на те, що розгляд справи проведено незаконним складом суду, оскільки відвід судді місцевого суду ОСОБА_9 , яка ухвалювала вирок, було розглянуто слідчим суддею 
ОСОБА_10 , котра згідно із приписами статей 3, 26, 81 КПК не мала права розглядати відвід у цьому провадженні. Указане узгоджується із судовою практикою, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду у складі  Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 277/599/15-к).
 
Не отримали належної перевірки доводи захисту про те, що розгляд кримінального провадження в місцевому суді було здійснено суддею дистанційно з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, що є порушенням норм КПК та  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». У період розгляду справи Слов`янський міськрайонний суд Донецької області свою роботу в умовах воєнного тану не припиняв, підсудність справ цього суду не змінювалася.  
 
Отже, здійснення правосуддя суддею дистанційно заборонено законом. Наведене узгоджується із судовою практикою викладеною в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі  Верховного Суду від 03 січня 2023 року (справа № 220/529/22).
 
Захисник стверджує, що підзахисний свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, постійно скаржився на неякісний зв`язок, водночас суд частину доказів досліджував поза межами суду, що позбавило ОСОБА_7 реалізувати свої права.
 
Разом з тим захист уважає, що оптичний диск з відеозаписом оголошення бойового наказу командира є недопустимим доказом, оскільки файл досліджений у суді та файл зазначений в протоколі про зняття показань технічних приладів та засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 11 квітня 2023 року наявний в матеріалах справи, мають різниці назви. Крім того, переглянутий файл не було відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК. Правовий висновок щодо цього питання було викладено у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2017 року (справа № 5-364кс16), Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2019 року (справа №751/7557/15-к) та від 16 жовтня 2019 року (справа № 640/6847/15-к).
 
Також поза увагою судів попередніх інстанцій залишився стан здоров`я 
ОСОБА_7 , який перешкоджав йому виконувати бойовий наказ. Водночас суди не взяли до уваги показання свідків, які підтвердили, що засуджений доповідав про проблеми зі станом здоров`я.      
   
До суду касаційної інстанції надійшли заперечення представника публічного обвинувачення, у яких він не погоджується з доводами касаційної скарги сторони захисту і просить залишити без зміни рішення судів попередніх інстанцій.
    
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні 
 
Захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу, просили суд її задовольнити.
 
Прокурор просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.
 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, вислухавши захисника, з`ясувавши позицію засудженого та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї і вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За ч. 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, на що посилається в скарзі захисник. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Частина 4 ст. 402 КК передбачає кримінальну відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконання наказу начальника, вчинену в умовах воєнного стану.
Приміткою до вказаної статті визначено, що під бойовою обстановкою в розділі XIX цього Кодексу слід розуміти обстановку наступального, оборонного чи іншого загальновійськового, танкового, протиповітряного, повітряного, морського тощо бою, тобто безпосереднього застосування військової зброї і техніки стосовно військового супротивника або військовим супротивником. Обстановка бою, в якому бере участь військове з`єднання, частина (корабель) або підрозділ, розпочинається і закінчується з наказу про вступ у бій (припинення бою) або з фактичного початку (завершення) бою.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК і ґрунтується на з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено. У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, які суд дослідив та оцінив з урахуванням положень статей 85, 86, 88, 94 цього Кодексу. Вирок суду відповідає приписам статей 370, 374 КПК.
 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, і зробив висновок, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є необґрунтованими. Докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК.
 
За результатами перегляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, обґрунтовано дійшов висновку, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , винуватість якого установлено на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення, що підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно з положеннями ст. 94 КПК.
 
Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суди зважили на показання свідків
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що солдат ОСОБА_11 , перебуваючи в АДРЕСА_3, де тимчасово розташовувалася військова частина НОМЕР_1 , 11 квітня 2023 року відмовився виконувати наказ свого прямого начальника - заступника командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 , доведений на підставі бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 про необхідність перейти в оперативне підпорядкування командира БТГР « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та зайняти позицію відділення в межах батальйонного району оборони БТГР « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2 . Відмову виконувати наказ солдат мотивував станом здоров`я. 
 
Будь-яких обставин або даних, що свідчать про тиск на солдата ОСОБА_7 , неприязні відносини з військовослужбовцями або упереджене ставлення до нього, вказані свідки не повідомили, і такі обставини відсутні в матеріалах кримінального провадження.    
 
Також суди взяли до уваги фактичні дані, які містяться:
-         у довідці військово-лікарської комісії від 06 квітня 2023 року, згідно з якою солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 придатний до військової служби;
-         медичній характеристиці солдата ОСОБА_7 від 30 березня 2023 року, відповідно до якої за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 скарг на стан здоров`я не мав (не заявляв), на стаціонарному лікуванні не перебував. Під час проходження призовної компанії скарг на стан здоров`я не заявляв, рішенням ВЛК визнаний здоровим, придатним до військової служби. До медпункту звертався через високий артеріальний тиск;
-         протоколі проведення слідчого експерименту від 11 квітня 2023 року, згідно із яким свідок ОСОБА_8 детально відтворив обставини події кримінального правопорушення, зокрема віддання наказу та відмову  солдата ОСОБА_7 його виконувати;
Крім того, суди зважили на відеозапис, зроблений за допомогою мобільного телефону належного ОСОБА_12 марки «Xiaomi Redmi Note 8 Pro (модель 12.5.8.0(RGGMIXM), який відповідно до технічних характеристик має функції фото-, відеозапису і яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_7 виконати наказ.   
Доводи касаційної скарги про те, що фактичні дані, які містить оптичний диск із відеозаписом оголошення бойового наказу командира, є недопустимими доказами, оскільки досліджений у суді файл і файл, зазначений у протоколі про зняття показань з технічних приладів та засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, від 11 квітня 2023 року, наявний у матеріалах справи, мають різні назви, були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які обґрунтовано їх відхилили.
Спростовуючи доводи в цій частині, суди встановили, що згідно з протоколом про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів від 11 квітня 
2023 року відеозапис (файл) під назвою «VID_20230411_072155_1.mp4» з телефону було копійовано на цифровий носій - компакт-диск і дійсно на оптичному носії інформації під час копіювання вказано іншу назву файлу. 
Переглянувши вміст інформації у відеофайлі на оптичному носії, суди встановили, що на ньому зафіксовані події від 11 квітня 2023 року - оголошення бойового наказу командиром та відмова солдата ОСОБА_7 його виконувати. Тобто ця інформація відображає суть кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 Даних про те, що відеозапис має ознаки монтажу або  недостовірну інформацію про обставини, матеріали кримінального провадження не містять і про це не указується в касаційній скарзі.
Сторона захисту наголошує, що файл з назвою «VID_20230411_072155_1.mp4» не було розкрито в порядку ст. 290 КПК. Суд бере звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи стороні захисту було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, у тому числі протокол про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів від 11 квітня 2023 року з додатком у вигляді диска з відеозаписом, скопійованим з телефона ОСОБА_12 . Будь-яких зауважень стосовно цього під час ознайомлення з матеріалами сторона захисту не висловлювала.        
Отже, зіставивши докази в їх взаємозв`язку, суди умотивовано визнали, що показання свідків та фактичні дані, які містяться в письмових доказах, у тому числі у протоколах слідчих дій, беззаперечно підтверджують винуватість засудженого. 
Обґрунтованих підстав вважати, що місцевий суд, оцінюючи докази, допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, немає і їх не наводить сторона захисту.  
Оцінюючи вирок місцевого суду з точки зору його вмотивованості, колегія суддів бере до уваги, що цей суд з достатньою аргументацією розкрив суть вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, проаналізував  поняття, які відображають склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 
ст. 402 КК. 
Зокрема, суд критично поставився до показань засудженого про те, що в нього не було умислу на вчинення непокори, а відмовився виконувати наказ через стан здоров`я. Крім того, ці твердження засудженого суд визнав безпідставними, оскільки вони не відповідають установленим фактичним обставинам кримінального правопорушення і спростовуються належними й допустимими доказами. 
Даних про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 перешкоджав йому виконувати наказ, матеріали кримінального провадження не містять.
Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку, що розвиток подій 11 квітня 
2023 року, вказує на вчинення  ОСОБА_7 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, що скоєно в умовах воєнного стану.
Перевіряючи доводи сторони захисту, колегія суддів, встановила, зокрема, що дійсно головуюча у справі проводила розгляд кримінального провадження поза межами приміщення суду, дистанційно з використанням відеоконферензв`язку. За своєю суттю судовий розгляд кримінального провадження передбачає процедуру його проведення, визначену процесуальним законом. Тобто дотримання порядку (вимог) проведення судового процесу, передбачених законом, є правилом. 
Водночас не кожне порушення, з урахуванням справедливості судового розгляду в цілому, є тим порушенням, яке зумовлює обов`язкове і безумовне скасування судового рішення, з огляду на конкретні обставини справи.
 
Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у цілому був проведений справедливо, з дотриманням прав учасників кримінального провадження, без будь-яких обмежень у їх реалізації.
 
Згідно з матеріалами кримінального провадження Слов`янський міськрайонний суд Донецької області здійснює свою діяльність на прифронтовій території та на підставі наказу голови суду від 10 травня 2022 року № 29-к у зв`язку з тривалою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України і введенням воєнного стану, з метою забезпечення безпекив Слов`янському міськрайонному суді Донецької області запроваджено дистанційний режим роботи для працівників апарату і суддів.   
 
Таким чином, з для убезпечення всіх учасників кримінального провадження суд  прийняв рішення судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проводити дистанційно з інших приміщень поза межами Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у тому числі для кожного з учасників  провадження. Про це головуюча у справі повідомила всіх учасників, будь-яких заперечень стосовно такого формату розгляду кримінального провадження не надходило і клопотань щодо цього не було заявлено. У справі протягом року її розгляду (з травня 2023 року по квітень 2024 року) відбулося понад 30 судових засідань, відеозаписи яких є належної якості, даних, які би свідчили про обмеження в реалізації прав учасників на подання доказів і залишення без розгляду заявлених клопотань, матеріали кримінального провадження не містять.
 
Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що проведення головуючим судового розгляду кримінального провадження дистанційно в режимі відеоконференції безпосередньо в цьому кримінальному провадженні з урахуванням підстав здійснення розгляду в такому форматі та умов його проведення не вплинуло на законність прийнятого рішення.
 
Посилання захисника на судову практику із цього питання, викладену в ухвалі Верховного Суду у справі про визначення підсудності, є нерелевантним, оскільки в тій справі суд розглядав клопотання сторони кримінального провадження з урахуванням питань, які вирішуються судом відповідно до приписів статей 31, 32 КПК, а не здійснював розгляду по суті.         
 
Доводи захисника про те, що частину доказів головуюча досліджувала перебуваючи поза межами приміщення місцевого суду, є безпідставними з огляду на таке. 
 
Так, Суд, перевіряючи перебіг судових засідань у кримінальному провадженні, встановив, що дослідження письмових матеріалів кримінального провадження відбулося 21 березня 2024 року безпосереднього за участю в залі суду головуючого, прокурора та засудженого, а захисника поза межами суду в режимі відеоконференції. Було досліджено докази наявні в матеріалах кримінального провадження, в тому числі відеозаписи процесуальних дій. Під час засідання суд дав можливість учасникам висловити свої думки та зауваження щодо проведених слідчих (процесуальних) дій. У касаційній скарзі захисник не конкретизує, у реалізації яких прав був обмежений засуджений 
ОСОБА_7 або як і яким чином це вплинуло на розгляд справи і законність судових рішень. 
 
Неспроможними є доводи захисника про скарги підзахисного на неякісний зв`язок у режимі відеоконференції, оскільки в результаті перегляду записів перебігу судових засідань установлено, що в разі виявлення фактів поганого зв`язку головуюча та секретар судового засідання вживали заходів для забезпечення якісним зв`язком учасників процесу, в тому числі засудженого. У разі неможливості належним чином налаштувати зв`язок оголошувалася перерва в розгляді справи. 
 
Аргументи в касаційній скарзі про те, що заяву сторони захисту про відвід головуючому судді місцевого суду, усупереч КПК, розглянув слідчий суддя цього суду, є безпідставними з огляду на таке. 
 
Питання про відвід судді вирішується в порядку, визначеному положеннями ст. 81 КПК, яка передбачає, що в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК. Водночас, 
ч. 3 зазначеної статті передбачено, що визначення судді для конкретного судового провадження здійснюється автоматичною системою документообігу за принципом вірогідності. 
 
Зі звіту про автоматичний розподіл справи між суддями убачається, що визначення судді для розгляду заяви засудженого ОСОБА_7 від 22 січня 2024 року про відвід судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 проведено з дотриманням положень ст. 35 КПК, подальший розгляд указаної заяви здійснено відповідно до ст. 81 КПК, за наслідками розгляду суддя цього ж суду ОСОБА_10 постановила ухвалу від 31 січня 2024 року про відмову в її задоволенні.  
 
З указаного звіту видно, що автоматичний розподіл справи (заяви про відвід судді) був здійснений саме між суддями, які мають спеціалізацію «кримінальні справи», а не виключно слідчими суддями. Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що на суддю ОСОБА_10 покладено виключно повноваження слідчого судді і не надає таких доказів захист. Таким чином, у цьому конкретному кримінальному провадженні, посилання судді місцевого суду ОСОБА_10 на те, що вона розглянула заяву про відвід судді цього ж суду як слідчий суддя, є помилковим і не впливає на законність цього рішення.
 
Посилання захисника у скарзі на постанову Касаційного кримінального суду у складі  Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 277/599/15-к), як на судову практику з питання, викладеного вище, є помилковим, оскільки за обставин цього кримінального провадження заяву про відвідголовуючого розглядала суддя, яку вже раніше було відведено в кримінальному провадженні узв`язку з наявністю обставин, які викликали сумнів у її неупередженості.
 
Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином умотивованою та обґрунтованою.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив. 
 
Інші доводи захисника стосовно переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.
У касаційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 з наведених в ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3