ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/8989/24
Номер провадження 22-ц/818/391/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С., 
представниці заявниці  ОСОБА_1  адвоката Кубанової А. М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року в складі судді Броницької М.В. по справі № 643/8989/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_2 з 2014 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею.
З літа 2023 року у них із ОСОБА_2 розійшлися погляди на виховання дітей та сім`ю, між ними почали виникати сварки, конфліктні ситуації, під час яких поведінка заінтересованої особи занадто агресивна. Він погрожував фізичною розправою їй та її рідним. Вона зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_2 і погроз у телефонних розмовах та текстових повідомленнях.
Вказала, що у серпні 2023 року з викладених підстав вона звернулась до поліції, та ОСОБА_2 був притягнутий до відповідальності за домашнє насильство.
Зазначила, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2023 року № 661 встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей. Вона жодним чином не чинить перешкод у спілкуванні та зустрічах дітей з батьком, виконує графік зустрічей.
Під час зустрічей з дітьми 06 липня 2024 року та 07 серпня 2024 року виникли конфліктні ситуації. ОСОБА_2 хапав молодшого сина та ніс його до машини, відпустивши дитину тільки після втручання її та свідків, також намагався схопити старшого сина. З приводу зазначених подій вона звернулась до поліції.
Просила видати обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на шість місяців з заборонами щодо:
перебування в місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ;
наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого нею відвідування, а саме: Харківський ліцей № 143, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; місце реєстрації її батьків за адресою: АДРЕСА_3 ; 
особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею;
ведення листування, телефонних переговорів з нею або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
15 серпня 2024 року від представниці ОСОБА_2 адвоката Бережнової Ю.Є. надійшли пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні заяви. Вказала, що заявниця не підпускає дітей до батька, кричить та лякає дітей, застосувала йому в обличчя перцевий балон. Жодних доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_2 насилля щодо ОСОБА_1 чи дітей заявниця не надала. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців з покладенням на нього відповідних обов`язків – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що заявницею не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу на підтвердження свого статусу як постраждалої особи,  у зв`язку з чим підстави для застосування обмежень відсутні. Також судом враховано інтереси дітей в контексті того, що обмеження можуть перешкоджати їх спілкуванню з батьком.
На вказане судове рішення 14 вересня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця ОСОБА_1 – адвокат Кубанова А.М. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису.
Апеляційна скарга мотивована тим, що доводи ОСОБА_2 про відсутність у його діях домашнього насильства відносно неї мають бути оцінені судом в комплексі із її твердженнями про факти вчинення останнім психологічного насильства під приводом реалізації свого права на спілкування з дитиною. Судом не було з`ясовано причини її небажання спілкуватися із заінтересованою особою та блокування його у месенджерах. Судом не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 квітня 2022 року по справі № 753/4405/20, згідно якого наявність конфлікту щодо участі у вихованні і спілкуванні зі спільною дитиною не спростовує обставин щодо систематичної протиправної поведінки заінтересованої особи відносно заявника та не може бути правовою підставою для відмови у захисті прав жертви домашнього насильства.
ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явився. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 10 квітня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 14 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.106-107), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.103); 
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвокат Ладуренко А.О. отримала 06 грудня 2024 року в електронному кабінеті (а.с.105).
02 квітня 2025 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвокат Ладуренко А.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з урахуванням періоду участі у культурно-освітній програмі (а.с.109-115). 
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципів) цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Зацікавленою особою ОСОБА_2 05 грудня 2024 року було подано клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 05 грудня 2024 року через розірвання договору про надання правничої допомоги та необхідністю ознайомитися з матеріалами справи новим представником.
В судовому засіданні 05 грудня 2024 року судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, розгляд якої відкладено на 10 квітня 2025 року. Про дату, час та місце судового розгляду справи представник ОСОБА_2 адвокат Ладуренко А.О. був повідомлений завчасно 06 грудня 2024 належним чином та мав достатньо часу для організації своєї діяльності по виконанню представництва по даній справі.
З метою дотримання розумних строків по розгляду справи, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання адвоката Ладуренко А.О. про відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Кубанову А.М., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 07 червня 2014 року, який розірвано заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року (а.с. 7, 8). 
Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10). 
Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року у справі № 643/10080/23 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн (а.с. 11). 
У вказаній постанові встановлено, що 23 вересня 2023 року о 13-30 год. за адресою: м. Харків, вулиця Гвардійців-Широнінців, 64, ОСОБА_2 влаштував сварку з колишньою дружиною ОСОБА_5 , в ході якої висловлював на її адресу словесні образи, що могло завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілої, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2023 року № 661 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей» встановлений порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Матір дітей ОСОБА_1 попереджена про її обов`язок не перешкоджати зустрічам ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 21).
За зверненням ОСОБА_1 до поліції 08 липня 2024 року зареєстрована заява в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 16562. У зв`язку з відсутністю в заяві достатніх обставин на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, перевірка була проведена в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Роз`яснено, що ситуація, яка склалась, має виключно цивільно-правовий характер та може бути розв`язаною лише судом у порядку, передбаченому чинним цивільним законодавством та рекомендовано звернутись з позовом до суду (а.с. 12). Аналогічну відповідь надано на заяви ОСОБА_2 № 16111 від 03 липня 2024 року та № 16393 від 06 липня 2024 року (а.с. 20).
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до пунктів 3, 7, 8, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами 2, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. 
У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року, справа № 756/3859/19, провадження № 61-11564св19.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21, від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), касаційний суд звертає увагу на те, що «докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) вказано, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. […]».
Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей, які проживають з матір`ю. Рішенням органу опіки та піклування встановлено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. До суду з цього питання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не звертались.
Під час побачень батька з дітьми між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникають конфліктні ситуації, з приводу чого вони звертались до правоохоронних органів, однак отримали роз`яснення щодо відсутності обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та права на звернення до суду з цивільним позовом.
Зазначені обставини свідчать про наявність між учасниками справи конфліктних відносин та спору щодо права на спілкування з дітьми, який регулюється, зокрема, нормами Сімейного кодексу України, проте не свідчать про вчинення відносно заявниці домашнього насильства.
ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що носить систематичний характер, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не виданням обмежувального припису.
Заявницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 погрожує їй, переслідує, веде з нею листування, телефонні переговори, контактує з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, розшукує її, окрім як з питання спілкування з дітьми.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_2 насильства стосовно дітей, та заявниця не просила про застосування будь-яких обмежень щодо нього, які б стосувались спілкування з дітьми.
Водночас, застосування до ОСОБА_2 обмежень, про які просить ОСОБА_1 , створюватиме йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, які проживають разом з матір`ю, що призведе до порушення прав дітей.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявницею не доведено вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства відносно неї в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та існування ризиків вчинення ним протиправних дій у майбутньому, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених вказаним Законом.
Посилання ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року у справі № 643/10080/23, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не можуть бути взяті до уваги, оскільки обставини, з приводу яких ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності мали місце понад рік тому, у вересні 2023 року, та наразі у своїй заяві ОСОБА_1 посилається на інші конфліктні ситуації, що виникли влітку 2024 року.
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом не було з`ясовано причини її небажання спілкуватися із заінтересованою особою та блокування його у месенджерах, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що заявницею не надано доказів застосування до неї ОСОБА_2 психологічного насильства та погроз ані в усній формі, ані у листуванні. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 квітня 2022 року по справі № 753/4405/20, згідно якого наявність конфлікту щодо участі у вихованні і спілкуванні зі спільною дитиною не спростовує обставин щодо систематичної протиправної поведінки заінтересованої особи відносно заявника та не може бути правовою підставою для відмови у захисті прав жертви домашнього насильства, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у справі № 753/4405/20 встановлені інші фактичні обставини, а саме неодноразове застосування кривдником психологічного насильства та вірогідність його продовження.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина