ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646 / 2595 / 25 Головуючий 1 інстанції: Іщенко О.В.
Провадження №: 33/818/ 974 /25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , без участі його захисника, за умови, що правопорушник взяв захист своїх інтересів на себе, за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.04.2025 року, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.03.2025 об 11 годині 28 хвилин за адресою: вулиця Лисаветинська, будинок 15, місто Харків Харківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: вулиця Ахієзерів, будинок 18а, місто Харків Харківської області у лікаря нарколога відмовився, чим порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху. Авто було зупинене на підставі пунктів 3 та 5 Закону України «Про Національну поліцію».
Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції,  підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 273052 від 16.03.2025; відеозаписами з нагрудних камер 474466, 470123, відеореєстратора 70 MAI; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним 16.03.2025 КНП ХОР "ОКНЛ"; рапортом поліцейського роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Шутки С.Є. від 16.03.2025.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, особа, що притягується до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу, яка містить прохання поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що не було конкретної причини зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, ознак наркотичного сп`яніння насправді не було, невідомо, яким чином поліцейські встановили такі ознаки, відеозапис не відображає відомостей про вчинення водієм будь-якого правопорушення, тому не може бути доказом порушення водієм ПДР України, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивує тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі правопорушника, а йому стало відомо про результат розгляду справи лише 12.04.2025 в результаті отримання копії судового рішення поштовим зв`язком.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження 
В судове засідання прибув ОСОБА_1 – особа, що притягується до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні останній підтримував доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Пояснив, що 16.03.2025 не проїхав з працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому що раніше уже їздив на огляд за аналогічних обставин 20.01.2025, однак не зміг здати біологічний матеріал для дослідження, що працівники поліції розцінили як відмову від проходження огляду; справа про адміністративне правопорушення за цим фактом перебуває на розгляді в суді першої інстанції та ще не розглянута. Цим правопорушник пояснив своє недоброзичливе ставлення до поліцейських 16.03.2025.
В судовому засіданні ОСОБА_1 надав суду для ознайомлення висновки про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння від 24.03.2025 та 18.05.2025, згідно з якими в зазначені дати не перебував в стані наркотичного сп`яніння. Пояснив, що після подій 20.01.2025 та 16.03.2025 працівники поліції почали постійно зупиняти його і вимагали проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, через що він вирішив проїхати до закладу охорони здоров`я на вимогу поліцейських, зокрема 24.03.2025 та 18.05.2025, та пройти вказаний огляд.
Що стосується події 16.03.2025, то правопорушник також додав, що начальник за місцем праці радив йому негайно пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння самостійно, однак він проігнорував цю пораду.
На запитання суду, чи могла бути так, що раніше автомобілем, на якому було затримано ОСОБА_1 , керувала якась інша особа і таку особу було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, правопорушник відповів, що не виключено, що так могло бути.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.03.2025 об 11 годині 28 хвилин за адресою: вулиця Лисаветинська, будинок 15, місто Харків Харківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: вулиця Ахієзерів, будинок 18а, місто Харків Харківської області у лікаря нарколога відмовився, чим порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху. Авто було зупинене на підставі пунктів 3 та 5 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав особі, що притягується до адміністративної відповідальності, всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання власної правової позиції.
Апелянт у своїх доводах зазначає про те, що не було конкретної причини зупинки його транспортного засобу працівниками поліції. Однак, водій підтвердив в судовому засіданні, що поліцейські заявили, що зупинили його на підставі п.3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» з огляду на те, що у них була інформація, що цим автомобілем керували особи в стані сп`яніння. Як зазначив правопорушник в судовому засіданні, він не виключає, що даним автомобілем на вказаних реєстраційних номерах НОМЕР_1 могла керувати інша особа, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В судовому засіданні правопорушник вказував, що даний автомобіль йому не належить на праві власності, це також підтверджується відомостями із протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , встановлених працівниками поліції, з яких вбачається, що даний автомобіль зареєстрований на іншу особу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про відсутність підстав для зупинки його транспортного засобу працівниками поліції.
Апелянт вважає, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не відображає відомостей про вчинення водієм будь-якого правопорушення, тому не може бути доказом порушення водієм ПДР України. Суд апеляційної інстанції не погоджується з даним твердженням апелянта з огляду на те, що його було зупинено працівниками поліції не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а на іншій підставі. Так, порушення правил дорожнього руху не є єдиною підставою для зупинки водія працівниками поліції та направлення водія для проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Разом з тим, відеозапис, що міститься в матеріалах справи є чітким підтвердженням порушення водієм п. 2.5 ПДР України. Так, на відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано фактичні дії водія, що свідчать про відмову від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
В апеляційній скарзі міститься зауваження водія про те, що ознак наркотичного сп`яніння не було і невідомо, яким чином поліцейські встановили такі ознаки. З приводу цього суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з п. 2 розд. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3 розд. 1 вказаної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до п. 4 розд. 1 Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Саме цими положеннями керуються працівники поліції при встановленні у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння. Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність таких ознак не є встановленням факту перебування особи в стані сп`яніння, а лише є підставою для проходження нею огляду у визначеному законом порядку з виконанням вимог п. 2.5 ПДР України та п. 2 розд. 1 вищезазначеної Інструкції. Саме проходженням такого огляду встановлюється факт наявності чи відсутності в організмі водія залишків алкогольних, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.
Правопорушник був зобов`язаний згідно з п. 2.5 ПДР України на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку такий медичний огляд, однак його не пройшов, чим порушив вказані норми, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд не бере до уваги з огляду на те, що вина ОСОБА_1 є доведеною сукупністю зібраних у справі та досліджених судом доказів, а не лише самим рапортом.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції також взяв уваги те, що з відеозапису вбачається, що правопорушник на запитання поліцейських щодо того, чи вживав він наркотичні речовини, не відповів їм однозначно так або ні, а лише перепитував, у чому справа, які є у поліцейських дані тощо. Поведінка правопорушника явно не відповідала обстановці, була агресивною та зухвалою. В судовому засіданні Маркоз`ян розповів про те, що начальник за місцем праці рекомендував йому пройти огляд на стан сп`яніння після події, яка мала місце, самостійно для доведення власної невинуватості, однак він проігнорував таку пораду. Отже, правопорушник зі свого боку не вжив жодних заходів для спростування підозри працівників поліції про перебування його в стані наркотичного сп`яніння, поставився до законодавчих норм легковажно.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані наркотичного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.
Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан наркотичного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у 
рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими. 
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ : 

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.04.2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило