УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5191/23 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 31 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №279/5191/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростень Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування, укладеного ОСОБА_6 за яким він, як дарувальник, передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідченого 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрованого за №415, припинивши право власності ОСОБА_2 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48095863 від 05.08.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. (номер запису про право власності: 32686662);
- визнати недійсним та скасувати реєстрацію договору дарування, укладеного ОСОБА_6 за яким він, як дарувальник, передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,341 га, кадастровий номер: 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідченого 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрованого за №418, припинивши право власності ОСОБА_2 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48097523 від 05.08.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. (номер запису про право власності: 32687973).
В обґрунтування позову зазначав, що 01 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти у сумі 3 789 590 грн. Вказує, що у підтвердження отримання грошей від ОСОБА_3 позичальник власноручно написав та посвідчив особистим підписом розписку від 01 травня 2016 року на отримання 3 789 590 грн. Стверджує, що кошти позичались під проценти у розмірі 2,5% від суми позики за кожен місяць до 01 травня 2017 року. Додатковою угодою до договору позики від 01 травня 2017 року сторони домовились про повернення позики до 01 травня 2018 року. Вказує, що 03.04.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги №03/04-19-3, згідно умов якого ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_1 приймає 99% права вимоги на умовах, які існують на момент укладення договору за договором позики від 01 травня 2016 року та додатковою угодою до договору позики від 01.05.2016 на загальну суму 3 789 590 грн за невиконання позичальником умов договору позики від 01.05.2016, додаткової угоди до договору позики від 01.05.2016, усних домовленостей, а також за нарахованими та несплаченими відсотками за договором позики. Таким чином, 99% права вимоги складають грошові кошти у розмірі 3 751 694 грн.
Зазначає, що 22.04.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення боргу. Вказує, що в травні 2021 року відповідач ОСОБА_6 помер. Розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 триває, вирішується питання про залучення правонаступників відповідача. Зазначає, що 05.08.2019, достеменно знаючи про наявність боргу та цивільної справи, ОСОБА_6 уклав із сином ОСОБА_2 договори дарування земельних ділянок, які було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстровано в реєстрі за №415 та за №418. Вказує, що предметами даних договорів дарування були земельні ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 та площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, які розташовані на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Звертає увагу на те, що оспорювані договори дарування земельних ділянок укладені між близькими родичами та є безоплатними. Вважає, що дарувальник, укладаючи оспорювані договори дарування земельних ділянок, намагався уникнути сплати боргів, оскільки дарувальник, який відчужує нерухоме майно на підставі безоплатного договору на користь своєї дитини, маючи грошові зобов`язання перед кредитором, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки оспорюванні договори дарування направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Вказує, що у даному випадку права ОСОБА_1 порушені як кредитора, оскільки через удавані правочини, що призвели до переоформлення права власності на сина ОСОБА_6 , ОСОБА_1 як кредитор не може отримати на погашення боргу спірні земельні ділянки. 
Вважає, що оспорюванні договори дарування земельних ділянок, які укладені 05.08.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , за своїм змістом суперечать вимогам закону, є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а вчинені з метою уникнення відповідальності відповідача за рахунок цього майна, що є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 234 ЦК України. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, укладений ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований), посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за №415. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 435682718223), здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48095863 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32686662). Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, укладений ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований), посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за №418. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 437324318223), здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48097523 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32687973). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2019 відкрито провадження у справі №761/17443/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Відповідач у зазначеній вище справі помер, після його смерті відкрилася спадщина на житлові будинки, належні йому на праві власності. Зазначає, що 05.05.2021 приватним нотаріусом на підставі претензії кредитора заведено спадкову справу №9/2021 щодо майна померлого. Вказує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.04.2024 у справі №761/17443/19 задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості до набрання рішенням законної сили у справі №753/19508/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Київська міська рада, Ірпінська міська рада, Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання спадщини відумерлою. Вважає, що розгляд даної справи по суті та прийняття у ній рішення без встановлення факту існування між сторонами у справі №761/17443/19 боргових зобов`язань є неможливим. Зазначає, що судом першої інстанції протиправно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження до вирішення справи №761/17443/19. 
Вказує, що ОСОБА_1 не належить до кола спадкоємців ні за заповітом, ні за законом після померлого ОСОБА_6 . Зазначає, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, який не є ефективним. Вказує, що жодних даних про те, що померлий ОСОБА_6 мав підтверджені судом боргові зобов`язання перед ОСОБА_3 , які перейшли до ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Вважає, що позбавлення його права власності на земельні ділянки порушує як вимоги ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так і вимог ст. ст. 14, 41 Конституції України. Звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово робив правові висновки про те, що не може апріорі бути визнаний недійсним договір, укладений між близькими людьми. Зазначає, що спірні земельні ділянки рішенням суду від 18.02.2025 перейшли у власність органу місцевого самоврядування. Стверджує, що матеріали справи не містять жодних даних про те, що він вчинив фіктивний правочин. Також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних даних про те, що він чи померлий ОСОБА_6 були обізнані про відступлення права вимоги ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене просить рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
11 квітня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі вказує на інші справи, що не стосуються предмету спору у даній справі, вказує на незаконній відмові у зупиненні розгляду справи, при цьому не оскаржує ухвалу про відмову у зупиненні провадження у справі. Вказує, що матеріали справи містять докази наявності боргу та переходу права вимоги. Звертає увагу на те, що незважаючи на те, що розгляд справи по суті стягнення боргу ще не відбувся, проте вказане не змінює факту наявності самого боргу. Зазначає, що вказівка відповідача про необізнаність із відступленням права вимоги не відповідає дійсності, оскільки боржника було повідомлено про відступлення права вимоги. Звертає увагу на те, що спірні договори дарування земельних ділянок укладені між близькими родичами та є безоплатними. Вказує, що після винесення рішення про скасування договорів дарування земельних ділянок, власником земельних ділянок є померлий боржник, а не орган місцевого самоврядування. Звертає увагу на те, що скасування фраудаторного правочину має наслідком приведення права власності на земельні ділянки відповідно до норм чинного законодавства та подальша доля земель в даному провадженні не буде вирішуватися.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01 травня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладеного договір позики, предметом якого були грошові кошти у сумі 3 789 590,00 грн. Наведене підтверджується копією договору позики від 01.05.2016, копією розписки від 01.05.2016 та додатковою угодою до договору позики від 01.05.2017.
Відповідно до договору відступлення права вимоги №03/04-19-3 від 03.04.2019, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , остання набула 99% права вимоги на умовах, які існували на момент укладення договору за договором позики від 01 травня 2016 року між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_6 як позичальником та додатковою угодою до договору позики від 01.05.2016 на загальну суму 3 789 590,00 грн за невиконання позичальником умов договору позики від 01.05.2016, додаткової угоди до договору позики від 01.05.2016, усних домовленостей, а також за нарахованими та несплаченими відсотками за договором позики.
05 квітня 2019 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_6 досудову вимогу, у якій просила повернути заборгованість в розмірі 3 751 694,00 грн., а також несплачені відсотки, розмір яких згідно п.3 договору становить 2,5% від суми позики за кожен місяць користування позикою, протягом семи днів, переказавши кошти поштовим переказом на ім`я нового кредитора. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року у справі №761/17443/19 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
05 серпня 2019 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування земельної ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за №415, та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 індексний номер 48095863 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32686662).
Також, 05 серпня 2019 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування земельної ділянки, площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за №418, та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 1,341 га кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, індексний номер 48097523 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32687973).
Наведене вище підтверджується копіями договорів дарування від 05.08.2019 та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №331056191 від 03.05.2023 та №331053975 від 03.05.2023.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64592842 від 05.05.2021.
05 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чумак Ю.П. із претензією кредитора до спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64592842 від 05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумак Ю.П. заведено спадкову справу №9/2021 до майна померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також встановлено, що в проваджені Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №753/19508/23 за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи - Київська міська рада, Ірпінська міська рада Київської області та Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання спадщини відумерлою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою.
Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договорів дарування суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є сином боржника ОСОБА_6 , який помер, право вимоги до ОСОБА_6 позивач набула відповідно до договору відступлення права вимоги №03/04-19-3 від 03.04.2019, оскаржувані договори між ОСОБА_6 та відповідачем були укладені 15.08.2019, укладені близькими родичами – батьком та сином, є безоплатними. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 на час укладення оспорених договорів був обізнаним як про існуванні боргу перед позивачем, так і щодо висунутої вимоги про його повернення. Відчуживши належні на праві власності земельні ділянки своєму синові ОСОБА_2 , ОСОБА_6 вчинив зазначені правочини з метою приховання вказаного майна від звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу перед позивачем. Задовольняючи позов в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договори дарування визнаються недійсними, то державна реєстрація прав та їх обтяжень на підставі недійсних договорів є неправомірною, а тому є підстави для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Щодо визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалася на те, що оспорювані договори дарування, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , містять ознаки фраудаторного правочину. Вважала, що ОСОБА_6 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Зокрема, знаючи про наявні у нього грошових зобов`язань перед нею, ОСОБА_6 відчужив на користь свого сина належні йому на праві власності земельні ділянки з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» до оплатного цивільно-правового договору передбачає необхідність виявлення його специфічних ознак, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як вчинений на шкоду кредитору. До таких ознак, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, із яким боржник уклав оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18 і від 12 квітня 2023 року у справі №754/18852/21).
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) учасники цивільних відносин не можуть використовувати для уникнення сплати боргу за договором. Боржник (дарувальник), який відчужив частку в праві власності на підставі безоплатного договору після подання позову про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. З огляду на це не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на унеможливлення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (висновок у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року в справі №947/37261/21).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається якщо: недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19, провадження №61-8593св21).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися договору, правочину, акта органу юридичної особи, державної реєстрації чи документа.
В ЦК України закріплений підхід, за яким оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Разом із тим, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі №754/5841/17 (провадження №61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)».
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.
Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №523/17429/20, провадження №61-2612св23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».
Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі №904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторного правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу, зазначивши, що «договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі №910/12093/20.
У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі №910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі №904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі №922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №753/11680/20).
У справі, що переглядається встановлено, що 01 травня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладеного договір позики, предметом якого були грошові кошти у сумі 3 789 590,00 грн. 
Відповідно до договору відступлення права вимоги №03/04-19-3 від 03.04.2019, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , остання набула 99% права вимоги на умовах, які існували на момент укладення договору за договором позики від 01 травня 2016 року між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_6 як позичальником та додатковою угодою до договору позики від 01.05.2016 на загальну суму 3 789 590,00 грн за невиконання позичальником умов договору позики від 01.05.2016, додаткової угоди до договору позики від 01.05.2016, усних домовленостей, а також за нарахованими та несплаченими відсотками за договором позики.
05 квітня 2019 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_6 досудову вимогу, у якій просила повернути заборгованість в розмірі 3 751 694,00 грн., а також несплачені відсотки, розмір яких згідно п.3 договору становить 2,5% від суми позики за кожен місяць користування позикою, протягом семи днів, переказавши кошти поштовим переказом на ім`я нового кредитора. 
24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_6 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року у справі №761/17443/19 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
05 серпня 2019 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування земельної ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за №415, та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 індексний номер 48095863 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32686662).
Також, 05 серпня 2019 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) було укладено договір дарування земельної ділянки, площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, посвідчений 05.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. та зареєстрований за № 418, та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 1,341 га кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, індексний номер 48097523 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32687973) .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - помер.
Відтак, у період настання у ОСОБА_6 зобов`язання перед ОСОБА_1 із погашення заборгованості за договором позики, боржник 05 серпня 2019 року відчужив належні йому на праві власності земельні ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 та площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008 на користь свого сина ОСОБА_2 .
Таким чином, станом на день укладення договорів дарування у боржника перед позивачем за договором позики був борг, який він не повернув.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 14 січня 2020 року у справі №489/5148/18, від 07 лютого 2024 року у справі №753/11680/20 будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності.
При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.
Надаючи ОСОБА_6 у борг грошові кошти, ОСОБА_1 розраховувала на виконання боржником свого обов`язку з повернення коштів, з огляду на його платоспроможність та наявність у нього нерухомого майна. У свою чергу ОСОБА_6 , отримуючи в позику грошові кошти, усвідомлював свій обов`язок з їх повернення на умовах, визначених договором позики.
Укладаючи 05 серпня 2019 року оспорювані договори дарування, ОСОБА_6 передбачав можливе стягнення з нього на користь ОСОБА_1 боргу, з огляду на невиконані зобов`язання за договором позики від 01 травня 2016 року. 
У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19) зазначено, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Сукупність наведених обставин свідчить про те, що ОСОБА_6 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому нерухомого майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на це його майно як боржника. Оспорювані договори, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , спрямовані на перехід права власності на земельні ділянки з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення коштів із боржника ОСОБА_6 .
За встановлених у справі обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що боржник, відчуживши належні йому земельні ділянки, діяв очевидно недобросовісно, з метою уникнення виконання зобов`язання з повернення боргу за договором позики. Такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямовані на унеможливлення звернення стягнення на майно боржника.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів на підтвердження боргових зобов`язань ОСОБА_6 спростовуються копіями договору позики від 01.05.2016, розписки від 01.05.2016 та додатковою угодою до договору позики від 01.05.2017 наявних у матеріалах справи.
Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять рішення суду про стягнення боргу є безпідставними, оскільки у постанові від 27 листопада 2024 року у справі №686/25886/22 (провадження №61-3937св24) Верховний Суд зробив висновок про те, що для визнання недійсним правочину спрямованого на перехід права власності з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення коштів із боржника не мають юридичного значення відсутність на день укладення договору дарування судового спору позивача з боржником. Тому для вирішення питання про наявність у договорі дарування ознак фраудаторності недоречними є зауваження судів про означену відсутність судових спорів.
Відтак, на підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги у вказаній частині висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Щодо позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі №910/10784/16 (провадження №12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).
Задовольняючи позов в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки суд першої інстанції не звернув уваги, що метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі №523/17429/20 (провадження №61-2612св23)). Належним способом захисту кредитора є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі №161/12564/21 (провадження №61-10546св22)).
Тому в задоволенні позовних вимог про скасування рішень про реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 належало відмовити внаслідок обрання неналежного способу захисту, оскільки рішення суду про визнання недійсними відповідних правочинів є достатньою та самостійною підставою для внесення, згідно абзацу третьої частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом приведення записів про речові права у попередній стан.
Із урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частинах скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки з ухваленням у вказаних частинах нового судового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції в частинах визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок підлягає залишенню без змін, а в частинах скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду у справі №279/5191/23 від 01 квітня 2025 року у виді накладення арешту на земельні ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 та площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, які розташовані на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які належать на праві власності ОСОБА_2 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, проте можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме скасуванню в частині державної реєстрації, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2025 року в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004, яка розташована на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 435682718223), здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48095863 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32686662) скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2025 року в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, яка розташована на території Давидківської сільської ради, Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 437324318223), здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48097523 від 05.08.2019 (номер запису про право власності: 32687973) скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.
Врешті рішення залишити без змін.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Житомирського апеляційного суду у справі №279/5191/23 від 01 квітня 2025 року у виді накладення арешту на земельні ділянки площею 1,7098 га, кадастровий номер 1822381400:07:000:0004 та площею 1,341 га, кадастровий номер 1822381400:06:000:0008, які розташовані на території Давидківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які належать на праві власності ОСОБА_8 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, проте можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 03 червня 2025 року.

Головуючий 
Судді