ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року	Львів	Справа № 380/26163/24 пров. № А/857/10001/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/26163/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гулик А.Г.,
дата постановлення ухвали 17.02.2025,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складання повного тексту ухвали не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :
До Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області №4020/с від 17.07.2024, яким відповідно до п.п.1 п.1 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби переміщено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0062061), на посаду поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, звільнивши його з посади поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП, з 18.07.2024, встановивши посадовий оклад у розмірі 2470 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 відсотків;
- поновити ОСОБА_1 (0062061) на посаді поліцейського поліції відділення поліції № 2 сектору реагування патрульної Золочівського РВП ГУНП.
Ухвалою від 17.02.2025 у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено повністю; причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою; визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї документами.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, таку оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Зазначено, що на виконання ухвали від 06.01.2025 про залишення позовної заяви без руху позивач повідомляв суду, що пропустив строк на звернення до суду з означеним позовом у зв`язку з тим, що наказом ГУ НП у Львівські області від 23.07.2024 №82 о/с дск (зі змінами внесеними наказом ГУ НП у Львівській області від 28.08.2024 №106 о/с дск) з 23.07.2024 відряджений до особливого розпорядження (але не більше ніж 180 діб) до навчально-тренувального відділу «Верещиця» Львівського державного університету внутрішніх справ до складу батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУ НП у Львівській області, для участі у підготовці з виконання бойових (стрілецьких) завдань під час воєнного стану. Термін встановлено відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області від 08.10.2024 №140 о/с дск «Про встановлення терміну відрядження» з 23.07.2024 по 04.10.2024 (74 доби). 
Наказом ГУ НП у Львівській області від 25.10.2024 №151 о/с дск, відряджений до особливого розпорядження (але не більше ніж 180 діб) до ГУНП у Волинській області для виконання обов`язків на посадах командування, штабів та ротних тактичних груп батальйонів ЗБП «Скеля», утворених відповідно до наказу НПУ (зі змінами), у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі – ОТУ «Волинь») в межах Волинської області. Термін встановлено відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області від 09.12.2024 №171 о/с дск «Про встановлення терміну відрядження» з 26.10.2024 по 10.12.2024 (46 діб).
Оскільки відповідні накази мають обмежений доступ «Для службового користування», надати копії таких у позивача не було можливості, проте вказана інформація підтверджується доданими до заяви документами.
Разом з тим, старший сержант поліції ОСОБА_1 в періоди з 03.06.2024 по 18.06.2024, з 19.06.2024 по 04.07.2024, з 21.09.2024 по 18.10.2024, з 12.12.2024 по 09.01.2024 та станом на момент подання цієї позовної заяви перебував на лікуванні.
Зазначає, що пропустив строк на звернення до суду у зв`язку з тим, що переміщення його на іншу посаду відбулось в іншу місцевість, де він був позбавлений можливості вчасно подати такий у зв`язку з умовами служби. Разом з тим, такий строк пропущений і через те, що у вказаний період часу він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності через хворобу, тобто причини пропуску строку є поважними.
Позивач є поліцейським та був відряджений до складу батальйону поліції особливого призначення для участі у підготовці з виконання бойових (стрілецьких) завдань під час воєнного стану, дислокація якого знаходиться поза межами доступу до сервісів поштових відправлень та більше того, унеможливлює звернення позивача за правовою допомогою, що не враховано судом першої інстанції.
Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строківзвернення до суду із цим позовом.
Позивач неодноразово звертався до командування з рапортами про незгоду з переведенням та клопотав про направлення його на ВЛК щодо визначення ступеня його придатності до проходження служби за таких умов. Однак, станом на день подання позовної заяви, відповідні рапорти розглянуті не були, відповідно в позивача були правомірні очікування вирішення оспорюваного переведення у позасудовому порядку.
Не отримавши жодної реакції на його неодноразові звернення, позивач був змушений звертатися до суду із цим позовом.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2024 про повернення позовної заяви залишити без задоволення, а ухвалу від 17.02.2025 про повернення позовної заяви залишити без змін.
Стверджує, що зі спірним наказом позивач ознайомився 18.07.2024, а з позовом до суду звернувся тільки 24.12.2024, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Судом першої інстанції надано вірну оцінку доводам позивача щодо наявності поважних причин пропуску такого та відповідні причини визнано неповажними.
ГУ НП у Львівській області наголосило, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судом першої інстанції правильно і повно встановлено обставини справи.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційним судом за допомогою системи «Електронний суд» зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів з`ясовано, що відповідно до витягу з наказу №402 о/с від 17.07.2024 «Про особовий склад» переміщено відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 1 та частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0062061) на посаду поліцейського взводу 32 роти №3 батальйону поліції, особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький)  ГУ НП, звільнивши його з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Золочівського районного відділу поліції ГУ НП, з 18.07.2024, встановивши посадовий оклад у розмірі 2470 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 відсотків.
Позивач ознайомився із таким наказом 18.07.2024, що підтверджується його особистою відміткою на такому із зазначенням про незгоду з таким та про подання рапорту.
Згідно з відміткою на поштовому конверті цей позов скеровано до Львівського окружного адміністративного суду 24.12.2024.
Ухвалою від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
20.01.2025 від позивача надійшла заява  про продовження строку для усунення відповідного недоліку позовної заяви.
Ухвалою від 22.01.2025 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 06.01.2025 для усунення недоліків позовної заяви до 03.02.2025.
04.02.2025 Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду.
Однак відповідно до ухвали від 17.02.2025 суд першої інстанції дійшов висновку, що причини пропуску строку звернення до суду  з позовом є неповажними, а тому в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позовну заяву – повернуто.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції керується таким.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 1  ст. 5 КАС України  встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.
Колегія суддів зауважує, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, зокрема, щодо необхідності дотримання особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів, відповідних строків.
Частина 1  ст. 118 КАС України  визначає, що процесуальні строки  це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені  встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Правові висновки щодо порядку застосування  ст. 118 КАС України  викладені, зокрема у постановах Верховного Суду 17.09.2021 у справі №420/473/20, від 05.05.2022 у справі №240/10663/20, від 01.06.2022 у справі №460/100/21, від 18.01.2023 у справі №160/6211/21 та від 14.03.2023 у справі №160/26351/21.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у  ст. 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною 3  ст. 123 КАС України  передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, строк звернення до адміністративного суду  це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1  ст. 121 КАС України  передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі №9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що  КАС України  передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
У цій конкретній ситуації сторонами не заперечується, що зі змістом наказу від 17.07.2024 позивач ознайомився 18.07.2024, тобто місячний строк звернення до суду завершується 18.08.2024.
Своєю чергою, до суду вказаний позов скеровано тільки 24.12.2024, що також сторонами не оспорюється.
Щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, апеляційний суд зазначає таке.
Так, дійсно матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до ГУ НП у Львівській області щодо його переміщення та повторного скерування для проходження військово-лікарської комісії.
Так, згідно з листом від 02.08.2024 ГУ НП у Львівській області щодо рапорту позивача від 22.07.2024 (відсутній у матеріалах справи) повідомило позивача про те, що для переміщення на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції Золочівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області позивачу необхідно звернутися з відповідним рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівські області, а для отримання скерування для проходження військово-лікарської комісії – на ім`я начальника Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області з долученням підтверджуючих документів.
Листом від 22.08.2024 ГУ НП у Львівській області щодо рапорту від 18.07.2024, 22.07.2024, 29.07.2024, 30.07.2024 (відсутні у матеріалах справи) повідомлено, що підстав для видачі направлення на ВЛК на даний час немає. Додатково проінформовано, що на час призначення його на посаду поліцейського взводу №2 роти №3 БПОП «КОРД» (стрілецький) ГУ НП у Львівській області в управлінні кадрового забезпечення будь-які-матеріали щодо перешкод (стану здоров`я) для призначення в батальйон не було. Під час проходження попереднього (періодичного) медичного огляду протипоказів щодо виконання службових обов`язків виявлено не було.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у періоди з з 03.06.2024 пo 18.06.2024, з 19.06.2024 по 04.07.2024, з 21.09.2024 пo 18.10.2024, з 12.12.2024 пo 09.01.2025 та відряджався з 23.07.2024 по 04.10.2024, а потім з 26.10.2024 по 10.12.2024.
Доцільно зауважити, що згідно з виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач в умовах стаціонарного лікування перебував по 03.10.2024.
Відомості про стан тимчасової непрацездатності у грудні 2024 – січні 2025 року підтверджуються інформаційними довідками з електронної системи охорони здоров`я, за змітом яких неможливо встановити вид лікування позивача: амбулаторне чи стаціонарне. Висновки про тимчасову непрацездатність надавали лікар загальної практики – сімейний лікар, лікар-ортопед-травматолог, лікар-невропатолог
Тобто встановлено наявність часового проміжку з 18.07.2024 по 22.07.2024 та з 19.10.2024 по 25.10.2024, коли позивач не перебував у відрядженні та на лікуванні, а тому міг звернутися до суду у цей час. 
Як вірно вказав суд першої інстанції позивач перебував у навчально-тренувальному відділі «Верещиця» Львівського державного університету внутрішніх справ батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії», розташованого у Львівській області, потім у складі оперативно-тактичного угруповування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на території Волинської області, які не відносяться до зони бойових дій.
Апеляційний суд зауважує, що перебуваючи у навчально-тренувальному відділі «Верещиця» Львівського державного університету внутрішніх справ батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» у позивача була можливість звертатися із рапортами до ГУ НП у Львівській області 29.07.2024 та 30.07.2024 (підтверджується листом відповідача від 22.08.2024). 
При цьому доказів неможливості звернення до суду із позовом не надано.
Колегія суддів зауважує, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів не тільки засобами поштового зв`язку, а й на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Доводів та доказів щодо неможливості вчиняти відповідні дії (подання позовної заяви, укладення договору з адвокатом з метою уповноваження останнього вчиняти відповідні дії від імені позивача) засобами електронного або поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду з позовом, позивачем не надано.
При цьому, як вірно відзначено судом першої інстанції, позов дійсно підписаний позивачем та скерований до суду 24.12.2024, тобто під час перебування його на стаціонарному лікуванні, що свідчить про те, що такі обставини не перешкоджали зверненню до суду.
Підсумовуючи викладене у сукупності, в даному випадку, колегія суддів не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18, від 17.06.2021у у справі №570/4516/19, від 18.02.2022 у справі №380/893/20.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Верховний Суд у справі №640/5645/19 (постанова від 23.09.2020) щодо застосування положень ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.
Аналогічні висновки були висловлені також у постанові Верховного Суду від 23.08.2022 у справі №826/2098/18.
Таким чином, факти порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, статей 122, 123 КАС України, під час вирішення питання стосовно визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного розгляду справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатами розгляду апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а тому підстави для її скасування відсутні.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ст. 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №380/26163/24 про повернення позовної заяви – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич