ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Плеханова З.Б.

08 квітня 2025 року	Львів	Справа № 260/5797/24 пров. № А/857/6483/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б, Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:                    Юник А.А.
представника апелянта:                                        Луки Г.В.
представника відповідача:                                        Грицика М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року   у справі № 260/5797/24 за адміністративним позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області який діє в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
04.09.2024р. позивач, Керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства звернувся з позовом до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Дубриницької сільської ради Ужгородського району щодо неналежного розгляду   на сесії ради   подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 01.12.2023р. № 08/2042-23 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч.ч. 2,3,5 ст. 57-1 ЗК України .
-зобов`язати Дубриницьку сільську раду Ужгородського району     Закарпатської області розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського   господарства від 05.10.2023р. № 02/891 з прийняттям рішення щодо віднесення зазначених   в ньому   земельних ділянок площею 152,3 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч.ч. 2,3,5 ст. 57-1 ЗК України .
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Представник апелянта Лука Г.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній зазначених.
Представник відповідача, Грицик М.В. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав.
01.12.2023р. Західне міжрегіональне управлінням лісового та мисливського господарства на адресу Дубриницько-Малоберезнянської ТГ надіслав Подання "Щодо віднесення  земельних ділянок  до самозалісених", в якому  зазначено, - що воно подається у відповідності до Положення  від 09.11.2022р. № 1006  та  ст.57-1 "Самозалісені землі" Закону України  від 20.06.2022р. № 2321-ІХ
- згідно опрацьованих даних карти "Геоінформаційна система лісових ресурсів  України " бази даних ВО "Укрдержліспроект" щодо  ідентифікації самозалісених  земель Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства спільно з  постійними лісокористувачами Закарпатської області  та за результатами натурних  обстежень відповідних ділянок в межах Дубриницько-Малоберезнянської ТГ виявлено 92,3 га самозалісених земель.
- ділянка площею 92,3 га з GPS координатами : 48.847181.22.641992. Дана ділянка межує  з лісовим масивом Чорноголівського лісництва філії "Ужгородське ЛГ" ДП "Ліси України" біля кварталів 7 та 10.Ділянка самозалісена буком лісовим, осикою, тополею та березою повислою із складом насадження ... Вік  насаджень приблизно 20-30 років. Залісеність становить приблизно 90%, розміщення ділянки поблизу Дубриницького лісництва : квартали 20,21 приблизною загальною  площею 25,0 га, квартали 1, 2 площею приблизно 15 га та квартали 11,13 приблизно 20 г. Загальна площа орієнтовно 60,0 га.
- На виконання  ст. 7-1 ЗК України, Указу Президента України № 228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів", розпорядження начальника Закарпатської ОВА від 20.07.2023р. № 660 Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулось до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області  з Поданням від 01.12.2023р. про віднесення  вищезгаданих сформованих  земельних ділянок у межах об`єднаної територіальної  громади загальною площею 152,3 га до самозалісених земель та  внесених даних до Державного земельного кадастру як про самозалісені ділянки, з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем  відповідно до  вимог  ст.17 Лісового кодексу України з метою раціонального використання  лісових  земель.
Згідно Проекту рішення Дубриницької сільської ради "Про віднесення  вищезгаданих сформованих  земель на території  Дубриницької сільської ради ": відповідно до  ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування  в Україні", ст.57-1 Земельного кодексу України , розглянувши подання  Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства  від 01.12.2023 року № 08/2024-23 сільська рада вирішила:
1.  віднести земельну площею 92,300 га, яка розташована  на території  с.Чорноголова (межує  з лісовим масивом  Чорноголівського  лісництва філії "Ужгородське ЛГ" ДП "Ліси України  біля кварталів 7,10)  Дубриницької  сільської ради  до самозалісених земель.
2. Відділу земельних відносин та з питань екології виконавчого комітету  Дубриницької сільської ради  забезпечити внесення відомостей   про замозалісені  землі до Державного  земельного кадастру.
З Витягу Протоколу засідання 29 сесії 8 скликання Дубриницької сільської ради від 21.12.2023 р.  у 27 та 28 питаннях виносився на розгляд проект рішення "Про віднесення  земельних ділянок до самозалісених земель на території Дубриницької сільської ради". Пропозиція -голосувати проти. Рішення не прийнято: за-1, проти-13, утримався -1.
10.01.2024р. Дубриницький сільський голова направив Західному міжрегіональному  управлінню лісового  та мисливського господарства  лист , в якому повідомив , що  проект  рішення  про віднесення земельної ділянки площею 92,3000 га , яка розташована  на території  с. Чорноголова винесено  на розгляд 29 сесії 8 скликання Дубриницької сільської ради, однак не підтримано належною кількістю депутатів.
У листі від 02.08.2024р. Державне агентство лісових ресурсів України на лист Ужгородської окружної прокуратури повідомив, що не звертався до суду з позовами щодо оскарження бездіяльності Дубриницької сільської ради та щодо зобов`язання прийняти рішення про віднесення  земельних ділянок до самозалісених земель. Західне  міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства зверталося з поданням від 01.012.2023р. № 08/2042-23 до Дубриницько-Малоберезнянської ТГ стосовно ухвалення зазначеного рішення, однак таке прийнято не було.
Згідно Витягу з Протоколу засідання 34 сесії 8 скликання Дубриницької сільської ради  від 12.09.2024р. по дванадцятому питанню слухали голову сільської ради Лавер Л.І. , яка зачитала проект рішення "Про повторний розгляд розгляд Подання Західного  міжрегіонального управління лісового  та мисливського господарства  щодо віднесення  земельних ділянок до самозалісених земель на території Дубриницької сільської ради".
По даному питанню виступив начальник відділу земельних відносин та з питань екології, який ознайомив всіх присутніх на сесії про дану ситуацію та зазначив, що до подання  не додано жодних графічних  матеріалів, які би могли дати змогу  більш детально  визначити точне місце розташування даних земель ніж прив`язка орієнтовно до кварталів земель лісництва. Згідно індексно-кадастрових карт  частина даних земель відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності. Більшість депутатів проголосувала проти  прийняття проекту рішення).
17.09.2024р. Дубриницький сільський голова направив до Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства лист, в якому повідомив про результат розгляду Подання Дубриницькою сільською радою 12.09.2024р.., де зазначив, що в подальшому зверненні рекомендують додавати відповідні графічні матеріали на яких зазначено бажане розташування земельних ділянок.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
07.06.2021р.  прийнятний УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля. 
В Указі зазначено:
- Започаткувати з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи “Масштабне залісення України”. 
- Кабінету Міністрів України, серед іншого, ужити в установленому порядку заходів щодо: 
-ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України.
Законом, внесено доповнення в ч.1 ст.36 Закону України “Про землеустрій” №858-IV від 22.05.2003р., і відповідно до такого доповнення “ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ”.
Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів” №2321-IX від 20.06.2022р. набрав чинності 10.07.2022р.
Відповідно до п.п.1 п.2 розділу II “Прикінцеві положення” Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» №2321-IX, Кабінет Міністрів України зобов`язано у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.
Кабінет Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймав.
Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 29 вересня 2022 року № 404 затверджено ПОЛОЖЕННЯ про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України
Міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) підпорядковуються - Держлісагентству та є його територіальними органами.
Управління та його посадові особи в межах своїх повноважень мають право:
-залучати до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань вчених і фахівців, спеціалістів органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій (за погодженням з їх керівниками), представників інститутів громадянського суспільства;
-одержувати в установленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій інформацію, документи і матеріали від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань;
-проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також у галузі мисливського господарства та полювання.
Слід зазначити, що алгоритм віднесення заліснених земельних ділянок до самозалісених передбачає:
– ідентифікацію самозалісених земельних ділянок за допомогою картографічних матеріалів і натурних обстежень;
– направлення подання органом центральної виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства до територіальної громади;
– віднесення заліснених земельних ділянок до категорії самозалісених органом місцевого самоврядування;
– прийняття рішення про передачу самозалісених ділянок до лісового фонду лісокористувачів або створення спеціального підрозділу територіальними громадами для забезпечення ведення лісового господарства на цих землях.
Державне агентство лісових ресурсів України на своєму офіційному сайті розмістив наступну інформацію:
Задача фахівців Держлісагентства та його територіальних органів - максимально оперативно та якісно ідентифікувати зазначені земельні ділянки з метою подальшого їх віднесення до категорії самозалісених.
Одночасно пропрацьовується питання щодо залучення нових ділянок для лісорозведення. Це деградовані, малопродуктивні землі, які не використовуються у сільському господарстві.
З метою координації процесу ідентифікації та подальшої реєстрації самозалісених територій та ділянок для лісорозведення наразі налагоджено взаємодію з регіональною владою.
Фахівцями міжрегіональних управлінь лісового та мисливського господарства попередньо обстежено ідентифікованих самозалісених ділянок на загальній площі понад 23 тис.га. самосійних лісів та у порядку, передбаченому ст.57-1 ЗК України подано понад 600 клопотань щодо віднесення їх до категорії самозалісених.
Ужгородською окружною прокуратурою встановлено, що на підставі ст.57-1 Земельного кодексу України, Указу Президента України №228/2021 від 07.06.2021р. «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» та розпорядження начальника Закарпатської ОВА від 20.07.2023р. №660 Західне УЛМГ, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, звернулося до Дубриницько - Малоберезнянської територіальної громади з поданням №08/2042-23 від 01.12.2023р. щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 152,3 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного Земельного кадастру як про самозалісені ділянки з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст.17 Лісового кодексу України. Зокрема, земельної ділянки площею приблизно 92,3 га з GPS координатами 48.847181,22.641992. Дана ділянка межує з лісовим масивом Чорноголівського лісництва філії «Ужгородське ЛГ» ДП «Ліси України» біля кварталів 7 та 10. Ділянка самозалісена буковим лісом, осикою, тополею та березою. Вік насаджень приблизно 20-30 років. Залісеність становить приблизно 90%, розміщення рівномірне. Також, 3 ділянки поблизу Дубриницького лісництва: квартали 20, 21 приблизною площею 25 га, квартали 1,2 приблизно 15 га та квартали 11, 13 приблизно 20 га. Загальна площа орієнтовно 60 га.
У відповідь на подання Дубриницький сільський голова повідомив, що рішення про віднесення земельної ділянки площею 92,3 га, яка межує з лісовим масивом Чорноголівського лісництва філії «Ужгородське ЛГ» ДП «Ліси України» біля кварталів 7 та 10, до самозалісених земель було винесено на розгляд 29 сесії 8 скликання Дубриницької сільської ради, однак не підтримано належною кількістю депутатів. Інформацію щодо розгляду питання по 3 іншим ділянкам не надано.
Також, у відповідь на запит Ужгородської окружної прокуратури Дубриницька сільська рада листом №05-02/1702 від 29.07.2024р. повідомила, що Дубриницькою сільською радою 21.12.2023р. розглядалося питання віднесення земельних ділянок загальною площею 152,3 га до самозалісених земель, однак не підтримано належною кількістю депутатів. При цьому, жодних підтверджуючих документів не надано. Повідомлено, що повторний розгляд вказаного питання на сесії Дубриницької сільської ради заплановано орієнтовно на вересень 2024 року. 
Разом з тим, Дубриницька сільська рада не погоджується, щоб реєструвати або передавати самозалісені земельні ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для потреб, пов`язаних з веденням лісового господарства, оскільки переважна більшість земель громади належить до категорії земель лісогосподарського призначення. 
Землі запасу комунальної власності сільська рада вважає за доцільне надавати в оренду для сільськогосподарських потреб. Так, згідно Програми розвитку земельних відносин на території Дубриницької сільської ради на 2024-2025 року, затвердженої рішенням №1537 від 21.12.2023р., дані землі передбачається підготовлювати на земельні торги з метою продажу права оренди.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що такі дії органу місцевого самоврядування не сприяють реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне залісення України» та порушують інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів.
ст.122 ЗК України Дубриницька сільська рада є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель.
Відповідно до ч.5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок - не рідше ніж один раз на місяць. Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством (ч.17 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Враховуючи зазначене, а також те, що подання Західного УЛМГ від 01.12.2023р. № 08/2042-23 належним чином розглянуто не було (Дубриницькою сільською радою 21.12.2023р. рішення по суті не прийнято), питання віднесення вищезазначених земельних ділянок загальною площею 152,3 га до самозалісених земель підлягає повторному розгляду на наступній сесії Дубриницької сільської ради з прийняттям рішення відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 ЗК України. 
Однак, як встановлено в ході судового розгляду Дубриницька сільська рада вчиняє протиправну бездіяльність щодо прийняття на сесії рішення про віднесення вищезазначених земель до самозалісених. Дане питання на розгляд сесії ради більше не виносилося, рішення щодо нього досі не прийнято.
Зважаючи на вимоги ч.5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» поточного року мало відбутися вісім сесій ради.
Однак, навіть після отримання листа Ужгородської окружної прокуратури Дубриницька сільська рада продовжує вчиняти протиправну бездіяльність. Замість винесення даного питання на розгляд сесії ради, Дубриницький сільський голова повідомила, що вказані землі передбачається підготовлювати на земельні торги з метою продажу права оренди (лист від 29.07.2024р. №05-02/1702).
ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.
В ст.7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що аналіз ст.ст. 57-1, 122 ЗК України та ст.ст. 1,4, 5, 7, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України та фактичний стан земель, зазначених у поданні Західного УЛМГ, свідчать, що ці угіддя є самозалісеними, а тому Дубриницька сільська рада протиправно не винесла на повторний розгляд сесії питання щодо розгляду вказаного подання та не прийняла рішення щодо віднесення цих земель до самозалісених.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу органу місцевого самоврядування на те, що ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997р. встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
В ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
п.44 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.
До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п.7 п.«а» ст.30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021р. у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу допущеної бездіяльності на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що в даному випадку таку протиправну бездіяльність Дубриницької сільської ради Ужгородського району щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 01.12.2023р. № 08/2042-23 з прийняттям відповідного рішення слід визнати протиправною.
Разом з тим, судом першої інстанції при розгляді справи не встановив у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано органом місцевого самоврядування усіх інших умов  щодо належного розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського   господарства від 05.10.2023р. № 02/891 з прийняттям відповідного рішення щодо віднесення зазначених   в ньому   земельних ділянок площею 152,3 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч.ч. 2,3,5 ст. 57-1 ЗК України. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції наголошує, що вказані дії належать до повноважень органу місцевого самоврядування і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання щодо прийняття рішення щодо віднесення зазначених в даному поданні земельних ділянок площею 152,3 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч.ч. 2,3,5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №  705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №  826/14016/16  СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, а також допущення протиправної бездіяльності та як наслідок не прийняття відповідного рішення свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством. 
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, за встановлених обставин, є зобов`язання органу місцевого самоврядування повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського   господарства від 05.10.2023р. № 02/891 з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення суду.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове  рішення, яким позов задовольнити частково В решті вимог слід відмовити за безпідставністю, оскільки є передчасними.
Керуючись ст.ст. 308,310,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року   у справі № 260/5797/24 скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дубриницької сільської ради Ужгородського району щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 01.12.2023р. № 08/2042-23 з прийняттям відповідного рішення.
Зобов`язати Дубриницьку сільську раду Ужгородського району Закарпатської області повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського   господарства від 05.10.2023р. № 02/891 з прийняттям відповідного рішення.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 15.04.2025р.