ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2025 р.           Справа№ 911/1034/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі судового засідання   Цікра А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.05.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоуса Костянтина Олександровича на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.03.2025 
у справі №911/1034/25 (суддя Антонова В.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Білоуса Костянтина Олександровича
до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі»
про   стягнення 38   267, 45 грн
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Білоус Костянтин Олександрович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (надалі - відповідач) про стягнення 38  267, 45 грн.
Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.03.2025 у справі №911/1034/25 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Білоусу Костянтину Олександровичу у відкритті провадження.
Мотивуючи ухвалу, суд виходив з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, та дійшов висновку, що вказаний спір не є спором, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності і нормами чинного  ГПК України  не віднесено вирішенню вказаного спору до компетенції господарських судів. Заявлений до розгляду спір не підлягає розгляду в господарських судах України, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач 09.04.2025 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
В позовній заяві, визначаючи підсудність справи, позивач вказав, що 02.02.2017 внесений запис про припинення підприємницької діяльності ФОП Білоуса К.О., однак ця обставина не змінює характер правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки такі правовідносини виникли в сфері господарювання. Саме з цих підстав позивач визначив підсудність справи Господарському суду Київської області.
Кошти з Білоуса К.О. були списані приватним виконавцем незаконно, оскільки рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 у справі №362/7242/19 скасоване.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з     протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Білоуса Костянтина Олександровича на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.03.2025   у справі №911/1034/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на  19.05.2025.
Явка представників сторін
Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у апеляційній скарзі, оскаржувану ухвалу просив скасувати та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
19.05.2025 від представника відповідача надійшла заява про проведення засідання у його відсутність, в якій також просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на задоволення клопотання представника відповідача про проведеня засідання у його відсутність, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 19.05.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
У 2019 році Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоуса Костянтина Олександровича про стягнення 38  267, 45 грн.
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 позовні вимоги у справі №362/7242/19 задоволено в повному обсязі, стягнуто з Білоуса Костянтина Олександровича на користь Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» вартість необлікованої електричної енергії внаслідок порушення  правил користування електричною енергією  на загальну суму 26  028, 65 грн та вартість проведеної криміналістичної експертизи засобу вимірювальної техніки в розмірі 12  238, 80 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2022 заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 скасовано, провадження у справі закрито.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.02.2022 справу передано для розгляду до Господарського суду Київської області.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.12.2022 провадження в справі №362/7242/19 закрито на підставі п.2 ч.1  ст.231 ГПК України  у зв`язку з відсутністю предмета спору.
У вказаній ухвалі зазначено, що Білоусом Костянтином Олександровичем в судовому засіданні було заявлено про виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 та ним сплачено 38  267, 45 грн, на підтвердження чого надано відповідні докази, що також підтверджено позивачем.
У даному позові позивач, посилаючись на  ст.1212 ЦК України, просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 38  267, 45 грн, які сплачені позивачем в порядку виконавчого провадження.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі
Відповідно до ч.1  ст.271 ГПК України  апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України     та ч. 1     ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Відповідно до п.1 ч.1  ст.175 ГПК України  суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства), суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 6  ст. 175 ГПК України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до  статті 4 Господарського процесуального кодексу України  право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена  статтею 20 ГПК України.
Відповідно до  статті 20 Господарського процесуального кодексу України  до юрисдикції господарських судів віднесено справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до  Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених  Податковим кодексом України;
9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до  Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;
17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За  статтею 45 Господарського процесуального кодексу України  сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в  статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями  статті 20 цього Кодексу  (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Наведене свідчить про те, що з одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих  ЦК України,  ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення частини першої  статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей  4,  45  цього  Кодексу  для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до частини першої  статті 173 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до частини першої  статті 42 Конституції України  кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Згідно зі  статтею 42 ГК України  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За частиною першою  статті 50 ЦК України  право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга  статті 50 ЦК України).
Відповідно до частини третьої  статті 128 ГК України  громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Згідно із частиною першою  статті 128 ГК України  громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до  статті 58 цього Кодексу.
За частиною першою  статті 58 ГК України  суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.
Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю.
Статтею 51 ЦК України  передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.
При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
В той же час, відповідно до частини першої  статті 19 Цивільного процесуального кодексу України  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Разом з тим відповідно до частини першої  статті 24 Цивільного кодексу України  людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Статтями  25,  26  цього ж  Кодексу  передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені  Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.
Набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи - підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
Так, в позовній заяві позивач вказує себе фізичною особою-підприємцем, проте як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - припинив підприємницьку діяльність з 26.10.2023.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2022 заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області скасовано, провадження у справі закрито.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.02.2022 справу передано для розгляду до Господарського суду Київської області.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.06.2022 справа прийнята до розгляду.
Відповідачем в судовому засіданні було заявлено, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області фактично виконано,  на день розгляду справи з нього стягнутий борг в сумі 38  267 грн. 45 коп., в судовому засіданні оголошувалась перерва з 02.11.2022 р. по 21.12.2022 р. для надання відповідних доказів.
Після перерви представником відповідача надано постанову про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. від 29.11.2021, із якої вбачається, що згідно платіжних доручень борг, основна винагорода та витрати виконавчого провадження перераховано в повному обсязі.
Представник позивача підтвердив в судовому засіданні, що відповідачем погашено борг та вартість експертизи.
В даному випадку до суду звертається саме фізична особа  Білоус Костянтин Олександрович з позовом про повернення коштів, сплачених ним, як фізичною особою у виконавчому провадженні та враховуючи сплату яких, судом було закрито провадження у справі №362/7242/19 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмету спору.
Звертаючись із даний позовом у справі №911/1034/25, позивач зазначає, що кошти з Білоуса К.О. були списані приватним виконавцем незаконно, оскільки рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 у справі №362/7242/19 скасоване.
За таких обставин, з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний спір не є спором, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності і нормами чинного  ГПК України  не віднесено вирішенню вказаного спору до компетенції господарських судів.
Отже, заявлений до розгляду спір не підлягає розгляду в господарських судах України, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                            
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача(апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі    ст.129 ГПК України    покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоуса Костянтина Олександровича на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.03.2025 у справі №911/1034/25 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 31.03.2025 у справі №911/1034/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/1034/25 повернути до Господарського    суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 27.05.2025.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 
Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                А.О. Мальченко