ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/706/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/632/24 Категорія: 321050100 	Чепурний О.П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., 
за участю секретаря Кофанової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про скасування усиновлення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 30.03.2022 року. Під час перебування у шлюбі відповідачем було усиновлено дітей від першого шлюбу позивача згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.11.2022 року, а саме відповідача було оголошено усиновлювачем неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внесено зміни до актових записів про народження. 
З початку 2023 року у сторін почали погіршуватися стосунки, погіршення сімейних стосунків призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. З жовтня 2023 року сторони спільно не проживають. 
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11.04.2024 року шлюб між сторонами розірвано. 
Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що, з моменту припинення шлюбних відносин, між усиновлювачем та дітьми склалися негативні стосунки, що суперечать їхнім інтересам. Відповідач не займається їх вихованням, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не створює умов для отримання ними освіти, необхідного харчування та медичного догляду, не надає коштів на утримання дітей. Діти, в свою чергу, не бажають спілкуватися з усиновлювачем та підтримувати з ним стосунки. Таким чином усиновлення не відповідає інтересам дітей та не забезпечує стабільних та гармонійних умов їхнього життя, а також негативно впливає на їхній емоційний та психологічний розвиток. Тому просила суд скасувати усиновлення.
Рішенням Драбівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що в даному випадку підстав для скасування усиновлення не має, а наявність батька у дітей буде відповідати їх інтересам.
Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а тому підстав для скасування усиновлення не має.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_2  - адвокат Пух С.Л.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати у відмовленій судом частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що, після фактичного припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, останній припинив будь-яку участь у вихованні та розвитку дітей.
Усиновлювач не підтримує з дітьми емоційний зв`язок, не спілкується з ними жодними засобами зв`язку, не цікавиться їхнім життям, навчанням, фізичним та емоційним станом, не сприяє їхньому гармонійному розвитку. Відсутність уваги з боку усиновлювача негативно впливає на психологічний стан дітей, позбавляючи їх відчуття родинного тепла і підтримки. Відповідач не виконує жодних обов`язків щодо забезпечення дітей необхідними матеріальними благами: не надає кошти на їх утримання, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не оплачує гуртки.
Крім того, діти не бажають спілкуватися з ОСОБА_3 , оскільки він не проявляє зацікавленості у їхньому житті та не виконує батьківських обов`язків.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2022 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Драбівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.11.2022 року (справа №692/561/22) задоволено заяву ОСОБА_3 про усиновлення дітей, оголошено ОСОБА_3 усиновлювачем неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внесено зміни до актових записів про народження, де в графі «батько» вказано « ОСОБА_3 », а в графі «по батькові» змінено з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Рішення суду набрало законної сили 05.12.2022 року.
Відповідно до копій свідоцтв про народження сторони є батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою ЖБК «Метробудівник-3» від 20.05.2024 № 3/24 та Витягами з реєстру територіальної громади №2024/005990809 від 22.05.2024 та №2024/005990810 від 22.05.2024. З пояснень сторін вбачається, що позивач влітку 2024 року виїхала з дітьми за кордон, щоб перебувати в безпечному місці через війну в Україні.
Відповідно до характеристик, виданих на ученицю 5-В класу та учня 7-В класу спеціалізованої ЗОШ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу №302 міста Києва ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , мати приділяє увагу вихованню дітей, батько у шкільному житті участі не бере.
До позову додані письмові пояснення сусідів позивача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , згідно з якими вони надали пояснення, що батько дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - ОСОБА_3 вже довгий період часу не з`являється та не приймає участі в житті та вихованні дітей. 
Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Відповідно до частини першої статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
За змістом статті 14 Європейської конвенції про усиновлення, ратифікованої Законом України від 15 лютого 2011 року № 3017-IV, лише за рішенням компетентного органу усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.
Пунктом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, визначено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.
У відповідності з п. 13 вказаної вище постанови, усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття, крім випадків, передбачених ч. 2, 3 ст. 238 СК України.
Цією ж постановою також визначено, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Позивач, як на підставу для скасування усиновлення, посилається на погіршення стосунків з батьком дітей, які призвели до розірвання шлюбу між ними. Однак, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивачка, не є підставою для скасування усиновлення.
Аргументи апеляційної скарги про те, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та переїзду позивача до іншого місця проживання батько втратив інтерес до дітей, не піклується про них, не забезпечує їх матеріально свідчать лише про конфлікт між сторонами, однак не доводять обставин, що усиновлення суперечить інтересам дітей.
У суді першої інстанції відповідач заперечував проти позову, вказував, що після розірвання шлюбу ним втрачено зв`язок з дітьми, зокрема, у зв`язку з блокуванням позивачем дзвінків від нього та виїздом позивача влітку 2024 року за кордон. 
Тобто ОСОБА_3 не втратив інтересу до дітей та виявляє бажання до подальшого всебічного забезпечення дітей. 
Щодо тверджень викладених в апеляційній скарзі в частині того, що діти не бажають спілкуватися з відповідачем, оскільки він не проявляє інтересу до них, колегія суддів вважає їх недоведеними належними доказами.
Крім того, така поведінка дітей може бути наслідком розлучення батьків та їх роздільним проживанням.
Позивачем не надано висновків психологів, які б могли засвідчити факт негативного впливу батька дітей на їх психологічний стан. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, застосувавши наведені вище положення СК України, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, а розірвання шлюбу між сторонами саме по собі не є підставою для скасування усиновлення дитини. Доказів, які б підтверджували, що усиновлення суперечить інтересам дітей, а також що між усиновлювачем і дітьми склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, позивачем суду також не надано, що є її процесуальним обов`язком. Не містить таких доводів і апеляційна скарга.
Не є перешкодою для вирішення даного спору і відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дітей та батьків.
Приймаючи до уваги, що позивач, разом з дітьми, перебуває за кордоном а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу по суті.
Отже, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі належним чином оцінених доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 01 травня 2025 року.

Судді