ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4763/25 Справа № 209/7103/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левицька Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Християнська Фортеця» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та сплату відсотків за прострочення грошового зобов`язання (суддя першої інстанції Левицька Н.В., повний текст рішення складено 19 лютого 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Кредитна спілка «Християнська Фортеця» звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та сплату відсотків за прострочення грошового зобов`язання, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20 січня 2025 року позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Християнська Фортеця» борг за кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 року в сумі 76148 грн. 66 коп., який складається з основної суми боргу в розмірі 6443 грн. 16 коп., несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 69705 грн 50 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 12273 від 28 липня 2022 року в сумі 16921 грн. 16 коп., яка складається основної суми боргу в розмірі 3840 грн. 44 коп., несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 13080 грн.72 коп. та сплачений судовий збір за подання позову.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі та вирішено питання щодо судового збору.
Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
Скарга мотивована тим, що нараховані відсотки відповідачу в період дії військового стану підлягають списанню.
Також вказує, що згідно п. 10.1 кредитних договорів строк їх дії 12 місяців і відсотки було нараховані після закінчення такого строку.
ОСОБА_1 просила рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року в частині стягнення відсотків за користування кредитними договорами скасувати та відмовити у задоволені цих вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, просили проводити розгляд справи без їхньої участі.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2021 року між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11714 від 19.03.2021 року (а.с. 5-6-оберт), згідно з яким позивач надав відповідачу 19.03.2021 року кредит у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на споживчі потреби на 24 календарних місяці, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами із розрахунку 44,4 % річних (3,7 % на місяць).
Також, 19.03.2021 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 11714/1-П, за яким поручитель зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 (арк.с.9).
Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується копією видаткового касового ордеру від 19.03.2021 (арк.с.10) та не заперечувався нею в судовому засіданні.
За умовами кредитного договору № 11714 від 19.03.2021 року ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки за користування кредитом.
На підставі п. 3 договору поруки № 11714/1-П від 19.03.2021 року у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
Також, між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 12273 від 28.07.2022 року (а.с. 11-13 оберт), згідно з яким позивач надав відповідачу 28.07.2022 року кредит у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. на споживчі потреби на двадцять чотири календарних місяці, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами із розрахунку 44,4 % річних (3,7 % на місяць).
Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується копією видаткового касового ордеру від 28.07.2022 (арк.с.16) та не заперечувався нею в судовому засіданні.
За умовами кредитного договору № 12273 від 28.07.2022 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки за користування кредитом.
Відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На теперішній час відповідач прострочив виконання зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, у зв`язку з чим, згідно розрахунків (а.с. 83, 84) борг за вказаними кредитними договорами становить:
основна сума боргу за Кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 складає 6443,16 грн., проценти за користування кредитом 69705, загальна заборгованість становить 76148 грн 66 коп.;
основна сума боргу за Кредитним договором № 12273 від 28.07.2022 р. складає 3840,44 грн., відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 13080,72 грн. Загальна заборгованість становить 16921 грн. 16 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вказав про те, що фактично отримані та використані відповідачем, як позичальником, кошти в добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а тому наявні підстави для задоволення позову. 
Колегія суддів часткового погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено, та не заперечується відповідачами, що останніми було допущено неналежне виконання кредитних договорів №11714 від 19.03.2021 року та №12273 від 28.07.2022 року щодо своєчасного погашення кредиту, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо наявності стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Крім того, рішення в частині стягнення тіла кредиту за договорами відповідачкою не оскаржується.
Щодо наявності правових підстав для стягнення процентів після закінчення строку кредитування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем КС «Християнська Фортеця» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори № 11714 від 19.03.2021 року та №12273 від 28.07.2022 року.
Згідно п.10.1. кредитного договору №11714, строк дії цього Договору становить дванадцять місяців.
Згідно п 11.1 кредитного договору №12273 строк дії цього Договору становить дванадцять місяців.
Отже строк кредитування за вказаними кредитними договорами закінчився 19.03.2022 року та 28.07.2023 року.
Відповідно до розрахунку нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 року, розмір такої заборгованості за період з 19.03.2021 року по 24.01.2025 року складає 69705,50 грн. (а.с.83).
Відповідно до розрахунку нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 12273 від 28.07.2022 року, розмір такої заборгованості за період з 28.07.2022 року по 24.01.2025 року складає 13080,72 грн. (а.с.84).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні, оскільки судом безпідставно та з порушенням норм матеріального права було стягнуто з відповідачів на користь позивача розмір відсотків нарахованих після закінчення дії кредитних договорів, а вимога, щодо стягнення сум після строку дії таких договорів у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялась, а отже апеляційний суд вважає, що до стягнення підлягають суми нарахованих відсотків в межах дії кредитних договорів, а саме за договором № 11714 від 19.03.2021 року така сума становить 35637, 80 грн., а за договором №12273 від 28.07.2022 року 11684,99 грн., а тому рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року підлягає зміні в частині стягнення нарахованих відсотків, а іншій частині рішення необхідно залишити без змін, оскільки є таким, що було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року в частині стягнення несплачених відсотків за користування кредитом змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» заборгованість за кредитним договором № 11714 від 19.03.2021 року у виді несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 35637 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» заборгованість за кредитним договором № 12273 від 28.07.2022 року у виді несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 11684 грн. 99 коп.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.В. Агєєв                                                                
Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                О.В. Халаджи