ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2025 року
м. Київ
справа № 466/13466/23
провадження № 51 - 4562 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023141380001388
від 19 серпня 2023 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого
за адресою: 
АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2023 року за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,
за ст. 309 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 на вирок Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 ч. 1, ст. 72 ч. 1 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, із врахуванням вироку Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року, ОСОБА_6  призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із врахуванням вироку Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2023 року
ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк
7 років9 місяців з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 05 лютого
2022 року. Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 за невстановлених обставин придбав для власного вживання
без мети збуту наркотичний засіб - метадон масою 0,5344 г, який зберігав за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_2 ,
а в січні 2020 року помістив його в ємність з-під шампуню.
18 серпня 2023 року вже під час відбування ОСОБА_6 покарання у Державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)», в ході огляду посилки,
яка надійшла на адресу останнього від ОСОБА_8 , котрий не був обізнаний
про вміст вказаного відправлення, в ємності з-під шампуню було виявлено
та вилучено вищезазначений наркотичний засіб, який ОСОБА_6 попередньо приготував та попросив ОСОБА_8 відправити йому в посилці.
Вироком Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задоволено частково, вищезазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ухвалено в цій частині новий вирок, за яким  ОСОБА_6 призначено за ст. 309 ч. 1 КК України покарання у виді обмеження волі на строк
1 рік.
На підставі ст. 70 ч. 4, ст. 72 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком
та вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2023 року, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років
3 місяці.
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років
10 місяців, а в решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги, в якій порушувалося питання про погіршення становища обвинуваченого, усупереч положенням
ст. 404 ч. 3 КПК України не дослідив матеріали, які характеризують особу
ОСОБА_6 , та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків не призначив йому покарання у виді конфіскації майна, визначене за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року, а також необґрунтовано залишив без змін вирок місцевого суду в частині визначення початку строку відбування покарання з 05 лютого 2020 року, а не з 08 квітня 2024 року, коли було ухвалено зазначений вирок.
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження
не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
В судовому засіданні засуджений не заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 за ст. 309 ч. 1 КК України, зокрема правильність кваліфікації його дій і призначене за цим кримінальним законом покарання у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а його доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 при призначенні йому покарання
за сукупністю вироків є обґрунтованими з огляду на таке.
Правила призначення покарання за сукупністю вироків визначені в ст. 71
КК України. Відповідно до частин 3, 4 вказаної статті призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним
у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання
за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 8 місяців з конфіскацією майна.
У цій справі апеляційний суд під час призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання
за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців.
При цьому апеляційний суд усупереч ст. 71 КК України не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке було призначене йому
за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2022 року, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 .
Крім того, як убачається з апеляційної скарги, порушуючи питання про погіршення становища ОСОБА_6 та ухвалення щодо нього нового вироку, прокурор зазначав про необхідність в порядку ст. 404 ч. 3 КПК України дослідити дані,
що характеризують особу обвинуваченого, однак апеляційний суд вказане клопотання не вирішив та після висловлення прокурором доводів щодо поданої апеляційної скарги одразу перейшов до судових дебатів, чим істотно порушив кримінальний процесуальний закон.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить
під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок м`якості через не призначення апеляційним судом додаткового покарання у виді конфіскації майна, що у відповідності з вимогами
ст. 438 ч. 1 пунктів 1, 2, 3 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильності визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_6 , враховуючи, що судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, підлягають перевірці і з`ясуванню при новому розгляді з прийняттям відповідного рішення в залежності від встановленого. 
За таких обставинкасаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню,
а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні запобіжний захід                    ОСОБА_6 не обирався, останній утримується під вартою в порядку виконання іншого вироку, колегія суддів підстав для обрання йому запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 433 ч. 3 КПК України не вбачає.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3