Номер провадження: 33/813/11/25
Номер справи місцевого суду: 506/34/24 
Головуючий у першій інстанції: Чеботаренко О. Л. 
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І. 
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.03.2024  ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 22-24).
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено конституційне право апелянта на захист, а саме розглянуто справу без його участі. Разом з тим, апелянт вказує, що транспортний засіб під його керуванням було зупинено безпідставно, оскільки наведена представниками поліції підстава для зупинки транспортного засобу, а саме, що не горить задній стоп-сигнал, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом. Тобто, зважаючи на безпідставність зупинки транспортного засобу – усі подальші дії та вимоги працівників поліції є незаконними, виконувати які ОСОБА_1 не зобов`язаний. До того ж, під час зупинення транспортного засобу, складення протоколу та проведення подальших дій, апелянтові не було роз`яснено його права та зокрема права на правову допомогу, та не зазначено безпосередньо наслідки відмови від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, лиш вказавши, що в суді йому все пояснять. Окрім того матеріали справи не містять доказів проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не складено акт огляду й направлення до медичного закладу. Також апелянт звертає увагу суду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння о 11 год. 52 хв, однак з відеозапису вбачається, що вже о 11 год. 25 хв останнього було відсторонено від керування транспортним засобом, отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також з вищевказаного відеозапису з місця подій не вбачається наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння, як і інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення апелянтом інкримінованого адміністративного правопорушення (а.с. 26-37).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.04.2024 було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 40-41).
18.03.2025 в судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлена щодо дати та часу судового розгляду, не з`явилася, причин такої неявки суду не повідомлено. При цьому, наявні матеріали справи містять заяву апелянта про розгляд справи за його відсутності (а.с. 31 зворот).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.
Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення відповідного адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності підтверджують факт, що 10 січня 2024 року о 11.52 год. ОСОБА_1 в селищі Окни Подільського району Одеської області на вул. Першотравнева керував ТЗ ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, тому приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і з врахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю, що стягнення відносно нього слід обрати у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст.130 ч.1 КУпАП.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне. 
За положеннями ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 163907 вбачається, що 10.01.2024 року ОСОБА_1 по вул. Петротравнева, смт. Окни, Подільського району близько 11 год. 52 хв. керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
До вказаного протоколу в якості додатків було долучено відеозаписи подій, з яких вбачається рух спеціалізованого автомобіля патрульної поліції за транспортним засобом ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_1 та зупинку даного транспортного засобу. В подальшому міститься фіксування спілкування працівників поліції з особою, яка притягується до відповідальності, в тому числі й повідомлення підстав даної зупинки, а саме – «непрацюючий стоп» та «непристебнутий пасок безпеки» (відео 1), у зв`язку із чим та, зважаючи на інші встановлені поліцейськими порушення, було винесено відповідну постанову серії БАД № 612657 від 10.01.2024 за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 та ст. 125, а саме за керування транспортним засобом з непристебнутим паском безпеки, не пред`явлення полісу обов`язкового страхування та не увімкнення аварійної світлової сигналізації (а.с. 5). 
Разом з тим, звертаючись до суду із відповідною апеляційною скаргою, апелянт посилається на незаконність здійснення працівниками поліції зупинки транспортного засобу під його керуванням та відповідно незаконність всіх подальших дій поліцейського, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до Красноокнянського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 612657 від 10.01.2024. 
На підтвердження зазначений дій, апелянтом було долучено до матеріалів справи копію ухвали про відкриття провадження від 19.03.2024 року (справа № 506/159/21) (а.с. 46) та в подальшому копію рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.06.2024 року за результатами розгляду заявленого позову (а.с. 59-61). Слід також зазначити, що про вчинення відповідних дій, а саме звернення із адміністративним позовом, ОСОБА_1 також повідомляв і суд першої інстанції, що вбачається з клопотання останнього, зареєстроване судом 05.03.2024 року (а.с. 18-19).
Згідно змісту даного рішення Красноокнянського районного суду Одеської області, за результати розгляду заявленого особою адміністративного позову, було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 612657 від 10.01.2024 року, якою ОСОБА_1  притягнена до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121, ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень (а.с. 59-61). Вказане рішення суду набрало законної сили та в подальшому не оскаржувалося. Наведене в свою чергу підтверджує відповідні доводи апелянта щодо безпідставності зупинки транспортного засобу.
У постанові Верховного Суду від 15.03.2019 № 686/11314/17 чітко вказано, що у випадку незаконної зупинки транспортного засобу працівники поліції не мають жодного права вимагати від водія пред`явити посвідчення водія та вчиняти будь-які інші дії щодо водія внаслідок такої незаконної зупинки. Тобто, якщо працівники поліції зупиняють транспортний засіб незаконно, то вони також не мають законних підстав вимагати в особи надати документи чи, наприклад вимагати пройти огляд на стан сп`яніння.
Також, слід звернути увагу, що ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, та (наприклад, у справах: «Гурепка проти України», рішення від 06 вересня 2005 року; Лучанінова проти України, рішення від 09 червня 2011 року; «Вєренцов проти України», рішення від 11 квітня 2013 року; «Швидка проти України», рішення від 30 жовтня 2014 року, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53). Відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» яку використовує ЄСПЛ, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»). Тобто незаконні дії працівників поліції не можуть у майбутньому породжувати законних вимог до особи.
Разом з тим, відео 2 (розпочинається запис о 11 год. 05 хв.) в свою чергу розпочинається з моменту, коли поліцейський вже повідомляє на камеру про здійснення особою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Натомість, фіксування вчинення працівниками поліції будь-яких дій, спрямованих на виявлення зазначених в протоколі ознак сп`яніння, про наявність яких також було повідомлено особі, яка притягується до відповідальності, з долучених відеозаписів не вбачається. Інші долучені до матеріалів справи відеозаписи подій також будь-якої фіксації відповідних дій поліцейського не містять. При цьому, проміжок часу, починаючи з 10 го. 55 хв. (коли закінчується відео 1) по 11 год. 05 хв. (початок відео 2) в матеріалах справи взагалі відсутній. 
За положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, а саме п. 2 розділу 1 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно огляду на стан сп`яніння, зважаючи на наведені положення, підлягають виключно водії, в яких поліцейськими було встановлено наявність ознаки такого сп`яніння, перелік яких містяться в п.3 та п. 4 розділу 1 вказаної Інструкції. Натомість, з наявних в матеріалах справи відеозаписах не вбачається, що поліцейськими вчинялися будь-які дії, спрямовані на виявлення таких ознак, що в свою чергу свідчить про відсутність законних підстав для звернення до особи із даними вимогами.
В подальшому, як вбачається з відео 2 поліцейський звертається до особи із пропозицією щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (00 хв. 19 сек.), звертаючись до особи дослівно «проходите так або ні» (00 хв. 22 сек.), на що, не дочекавшись відповіді ОСОБА_1 , інший поліцейський говорить дослівно «ви відмовляєтесь» (00 хв. 25 сек.), що підтримується також й іншим поліцейським (00 хв. 29 сек.). З відео 2 в свою чергу вбачається також, що особа відносно якої в подальшому складено протокол, неодноразово зверталася до поліцейських із проханням роз`яснити наслідки проходження огляду та відмови, в тому числі й роз`яснити порядок такого огляду. При цьому, надалі, коли поліцейським було зазначено про необхідність продути алкотестер Драгер задля встановлення стану сп`яніння, дослівно «продуваєте Драгер, якщо він нічого не показує, їдете далі» (01 хв. 09 сек.), на що особа погодилася, виявивши бажання пройти відповідний огляд, відеофіксація в свою чергу після «відповідного знаку поліцейського» припиняється (час – 11 год. 06 хв.). Відео 3 розпочинається вже об 11 год. 07 хв., з якого вбачається, що особа спочатку погоджується на проходження огляду, потім відмовляється. Відповідний проміжок часу між відео 2 та відео 3 в матеріалах справи в свою чергу відсутній. 
Окрім того, з наявних відеозаписів в свою чергу вбачається, що поліцейськими не було роз`яснено особі його права та обов`язки, передбачені відповідними положеннями Конституції України та КУпАП, в тому числі й не повідомлено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи при цьому на неодноразово звернення ОСОБА_1 із відповідними питаннями, що в свою чергу підтверджує відповідні доводи апелянта в цій частині.
Відповідно до п. 2 розділу 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за №1395, під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.256 КУпАП. 
Згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ст. 59 Конституції України).
Положеннями ст. 63 Конституції України передбачено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року, Суд встановив порушення принципу безсторонності в провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо заявника, під час якого прокурор був відсутнім. 
Роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежувалася переданням суду протоколу та підтверджуючих доказів. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відігравала ролі у провадженні, так само як і прокуратура. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення» або «прокурора». Це означало, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити заявниці (див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).
Згідно з п. 64 зазначеного рішення за таких обставин Суд вважає, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.
У зв`язку із наведеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, які в свою чергу в своїй сукупності не підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП «поза розумних сумнівом», апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова у відповідності до положень ст. 294 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року – скасувати.
Провадження по справі закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк