Дата документу 30.04.2025 Справа № 331/1456/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/1456/23                                         Пр. № 22-ц/807/347/25	Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2025 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                        Кочеткової І.В., Подліянової Г.С., 
за участі секретаря                                        Бєлової А.В.                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Бахмута Михайла Сергійовича на рішення Жовтневого (нова назва - Олександрівського) районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, трьох процентів річних, втрат від інфляції, неустойки за прострочення повернення об`єкту оренди 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-9), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 75600,00 грн. заборгованості зі сплати орендної плати; 1815,69 грн. трьох процентів річних; 11676,00 грн. втрат від інфляції; 45000,00 грн. неустойки за прострочення повернення об`єкту оренди, що всього становить 134091,69 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.12.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 2418, право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.12.2004 року. 19.09.2020 між ним, як орендодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди приміщення, за змістом п.1.1 якого, орендодавець передає орендарю у тимчасове користування квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з п.4.1 Договору, місячна ставка орендної плати складає 7500,00 грн. Згідно з п.4.2 Договору, в день підписання Договору орендар передав орендодавцю 15000,00 грн. Ця грошова сума є орендною платою за перший та останній місяці оренди та заставною вартістю, яка повертається в повному обсязі після розірвання цього Договору. У подальшому орендна плата виплачується щомісячно, не пізніше 1-2 календарного дня поточного місяця. У відповідності до п.7.2 Договору, строк оренди визначено з 19.09.2020 по 01.10.2021 року. Оскільки наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання після сплину строку визначеного в договорі він вважається повторно укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, а саме на строк 1 рік і 11 днів, тобто з 02.10.2021 по 13.10.2022, після чого - аналогічно - з 14.10.2022 по 25.10.2023. З вересня 2022 року орендар відсутній у квартирі, проте залишив в ній свої речі та не повернув ключі орендодавцю та не попередив орендодавця про свій виїзд, акт передачі не складався, тобто орендар не звільнив помешкання та продовжує користуватися ним. Як свідчать грошові перекази на банківську картку орендодавця, орендар частково сплачував орендну плату. Останній платіж мав місце 01.02.2022, після чого, орендар в односторонньому порядку самовільно припинив сплату орендної плати. Внаслідок систематичної несплати орендарем орендної плати, утворилася заборгованість. У зв`язку з несплатою орендарем орендної плати на строк більш як два місяці (та прострочення оплати орендної плати значно більше як на 15 днів), 25.11.2022 орендодавець надіслав орендарю вимогу від 25.11.2022, в якій, зокрема, повідомив орендаря про розірвання та припинення дії Договору з моменту надсилання цієї вимоги, та вимагав повернути орендоване приміщення в 5-денний строк з дня надсилання вимоги, що узгоджується з п.6.1 Договору. Так, у своїй вимозі орендодавець вимагав від орендаря: - сплатити заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 75600,00 (сімдесят п`ять тисяч шістсот) гривень в 7-денний строк з дня пред`явлення цієї вимоги; - повернути квартиру орендодавцю, що включає в себе вивезення всіх речей орендаря з квартири, а також повернення ключів, зі складенням акта передачі, в 5- денний строк з дня надсилання цієї вимоги. При цьому, орендар ухилився від отримання вимоги засобами поштового зв`язку, внаслідок чого, 13.12.2022 лист з вимогою був повернутий AT «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання, про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту AT «Укрпошта» про рух листа N° 6909510799429. Додатково, 29.11.2022 представник позивача надіслав відповідачеві файл з текстом вимоги від 25.11.2022, за допомогою месенджера «Viber» на телефон НОМЕР_1 , який належить відповідачу. Відповідач ознайомився з цим повідомленням, однак жодної відповіді на нього не надав. На сьогодні, орендар не погасив наявну заборгованість, не повернув квартиру орендодавцю: не вивіз з неї свої речі, не повернув ключі, сторонами не підписувалося акта передачі (повернення) квартири.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Антоненка М.В. (а.с.36). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 38) розгляд цієї справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2024 року (а.с.79-80, 81-85) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість у розмірі 134091,69 грн., з яких: 75600,00 грн. - заборгованість зі сплати орендної плати; 1815,69 грн. - три проценти річних; 11676,00 грн. - втрати від інфляції; 45000,00 грн. - неустойка за прострочення повернення об`єкту оренди, сплачений судовий збір у розмірі 1340,92 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  в особі представника Бахмута М.С.  у своїй апеляційній скарзі (а.с.92-96) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовити у повному обсязі.
В автоматизованому порядку 17.12.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.98). Ухвалою апеляційного суду від 18.12.2024 року (а.с.99-101) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 26.12.2024 року (а.с.102). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27.12.2024 року вищезазначену апеляційну скаргу апелянта залишено без руху (а.с.103), апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 08.01.2025 року (а.с.106-111). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 13.01.2025 року (а.с.112), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.113), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, загального штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустки судді-доповідача у  період з 17 лютого 2025 року по 03 березня 2025 року включно (довідка а.с. 142).
Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача (а.с. 124-129).
25 квітня 2025 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого:
- внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»;
Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються 
Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 
7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…».
Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, відбулась 30 квітня 2025 року. 
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони через їх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 115-123, 131, 133-141) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника апелянта - відповідача ОСОБА_1  - адвоката Бахмут М.С. (а.с. 44, 97), клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника апелянта - відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бахмут М.С. (а.с. 44, 97).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта - відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бахмут М.С., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав що його клієнт ОСОБА_1 дійсно не повертав позивачу ОСОБА_3 квартиру у лютому 2022 року за актом прийому-передачі; ключі від квартири позивача відповідач останньому дійсно не повернув; хоча речі свої відповідач з квартири позивача забрав у лютому 2022 року; коли відповідач виїздив із квартири позивача, він спілкувався з позивачем по телефону про це, але доказів спілкування надати апеляційному суду не може; відповідач платив позивачу за оренду квартири до грудня 2021 року включно, хоча жив до лютого 2022 року включно; оскільки вважав, що договір буде розірваний через несплату ним, як орендарем, на користь позивача орендної плати протягом двох місяців поряд; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  в особі представника Бахмута М.С. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 205, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 785, 810, 811, 815, 820-822 ЦК України,ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.12.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 2418, право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.12.2004 року (а.с.14).
Крім цього, 19.09.2020 між позивачем, ОСОБА_3 , як орендодавцем, та відповідачем,  ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ., на період з 19.09.2020 року по 01.10.2021 року. Орендна плата за договором становить 7500,00 грн. на місяць та повинна бути сплачена не пізніше 1-2-го календарного дня поточного місяця (а.с. 15-17).
Відповідно до Акту від 21.02.2023 року складеного комісією у складі Голови правління ОСББ «Святого Миколая 67» Охотіна М.В. та сусідів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вересні 2020 року у квартиру АДРЕСА_1 поселився і з того часу постійно проживав у ній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вересні 2022 року ОСОБА_1  залишив вказану квартиру, свої речі з неї не вивозив, та після цього у квартирі не з`являвся (а.с. 18).
Допитана у судовому засіданні у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 зазначила що проживає за адресою АДРЕСА_3 з 2018 року. Її квартира знаходиться по сусідстві з квартирою ОСОБА_3 . Свідок підтвердила, що квартира АДРЕСА_1 , як їй відомо, належить ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_6 підтвердила факт того, що вказана квартира була надана в оренду ОСОБА_1 та його родині. З її слів вони проживали в ній з кінця 2021 року по вересень 2022 року. 
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Так, відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Частиною 1 ст. 811 ЦК України передбачено, що Договір найму житла укладається у письмовій формі.
Предметом договору найму житла відповідно до ч.1 ст. 812 ЦК України можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.
Частиною 3 ст. 815 ЦК України встановлено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Частиною 3 ст. 820 ЦК України визначено, що наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла.
Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.
Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.
Відповідно до ч.1 ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк.
Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що договір оренди між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 закінчив термін 01.10.2021 року, однак відповідач не покинув квартиру, та відповідно до виписки по рахунку позивача продовжив сплачувати орендну плату (а.с. 20-23). 
Також факт проживання відповідача в квартирі після сплину строку договору підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 та Актом ОСББ «Святого Миколая 67» від 21.02.2023 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний договір був продовжений на таких самих умовах і на такий самий термін, тобто з 02.10.2021 року по 13.10.2022 року, а в подальшому, за таких самих обставин на період з 14.10.2022 по 25.10.2023 року.
Як свідчать грошові перекази на банківську картку орендодавця, орендар частково сплачував орендну плату. Останній платіж мав місце 01.02.2022 року, після чого, орендар в односторонньому порядку самовільно припинив сплату орендної плати.
З вересня 2022 року відповідач відсутній у квартирі, проте залишив в ній свої речі та не повернув ключі орендодавцю та не попередив про свій виїзд, акт передачі не складався.
Враховуючи систематичне порушення умов договору відповідачем 25.11.2022 року позивач засобами поштового зв`язку направив за відомим йому зареєстрованим місцем проживання відповідача вимогу про необхідність виконання грошового зобов`язання за договором оренди приміщення від 19.09.2020 року та про розірвання і припинення дії договору оренди приміщення від 19.09.2020 року (а.с. 24-28).
Згідно з п. 6.1 договору після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване приміщення впродовж 5 (п`яти) днів з моменту закінчення строку оренди за актом передачі.
У відповідності до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 ст. 785 ЦК України визначено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач за вказаний у вимозі термін не повернув орендарю орендоване приміщення, та не сплатив суму заборгованості за договором оренди приміщення за період з 01.01.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 75600,00 грн.
Суд першої інстанції правильно вважав в повній мірі доведеною наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ОСОБА_3 за договором оренди квартири, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги, пред`явлені до суду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повній мірі.
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки за період з січня по жовтень 2022 року орендар не сплатив орендну плату, отже на ці суми орендної плати підлягають нарахуванню 3 % річних і втрати від інфляції. В силу вимог пункту 4.2 договору, днем настання прострочення слід вважати третє число кожного місяця оренди (з урахуванням при цьому положень 4.5 ст. 254 ЦК України).
Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до розрахунку, наданого представником позивача: 3% річних буде становити 181569,00 грн.; інфляційні втрати 11676,00 грн.; неустойка за прострочення повернення об`єкту оренди 45000,00 грн., який суд першої інстанції правильно вважав вірним, а позовні вимоги позивача у цій справі такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 в особі представника Бахмута М.С. є такими, що  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою. Ці доводи є такими, що фактично дублюють доводи заперечень сторони позивача проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_3 в особі представника Бахмута М.С. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Бахмута Михайла Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого (нова назва - Олександрівського) районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 01.05.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С.	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.