ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3844/25 Справа № 175/3781/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко  О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Костюк Яни Романівни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Ідея Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року АТ “Ідея Банк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог АТ “Ідея Банк” посилалися на те, що згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку, 18 червня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Угоду №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Укладаючи кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30 січня 2024 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 180517 грн. 71 коп., яка складається із: 72800 грн. 65 коп. основний борг; 16478 грн. 19 коп. прострочений борг; 91238 грн. 87 коп. прострочені проценти. На підставі викладеного АТ “Ідея Банк” просили суд стягнути з відповідача заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 18 червня 2019 року, що утворилася станом на 30 січня 2024 року, у розмірі 180517 грн. 71 коп., яка складається із: 72 800 грн. 65 коп. основний борг; 16 478 грн. 19 коп. прострочений борг; 91 238 грн. 87 коп. прострочені проценти.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги АТ “Ідея Банк”. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ “Ідея Банк” (місце знаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11, код ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 18 червня 2019 року станом на 30 січня 2024 року у розмірі 180517 грн. 71 коп., яка складається із: 72800 грн. 65 коп. основний борг; 16478 грн. 19 коп. прострочений борг; 91238 грн. 87 коп. прострочені проценти. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ “Ідея Банк” (місце знаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11, код ЄДРПОУ 19390819) витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Костюк Я.Р. просить рішення суду від 20 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволені позовних вимог АТ “Ідея Банк”, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Ідея Банк” просили апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Костюк Я.Р. залишити без задоволення, рішення суду від 20 листопада 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги АТ “Ідея Банк” суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість належними та допустимими доказами у справі, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 18 червня 2019 року, що утворилася станом на 30 січня 2024 року у загальному розмірі 180 517 грн. 71 коп.
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       У справі встановлено, 18 червня 20219 року між АТ “Ідея Банк” та ОСОБА_1 було укладено Угоду №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, яка діє згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування, що розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua (а.с.13).
       За умовами угоди банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 , операції з яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу та випустив клієнту платіжну карту. 
       Банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку. 
       Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000 грн., доступний ліміт на момент укладення угоди у розмірі 50000 грн., процентна ставка за користування коштами становить 24% річних. 
       Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією, у тому числі черговість погашення вимог банку здійснюється відповідно до тарифів, що розмішені на сайті банку. 
       Своїм підписом клієнт підтвердив, що ознайомлений з умовами угоди, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, оприлюднені на Інтернет-сторінці банку, які йому роз`яснені, зрозумілі та він з ними повністю погоджується.
       Позивач свої зобов`язання виконав, перерахував на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку клієнта (а.с.15-20).
       Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконував, не сплачував своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість.
       Згідно наданої банком довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки станом на 30 січня 2024 року становить 180 517 грн. 71 коп., яка складається із: 72800 грн. 65 коп. основний борг; 16478 грн. 19 коп. прострочений борг; 91238 грн. 87 коп. прострочені проценти (а.с. 21).
       У зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору, на адресу відповідача Банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 грудня 2023 року (а.с.22-24).
       Згідно вказаної вимоги АТ “Ідея Банк” вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги АТ “Ідея Банк” будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір Банку.
       Звернувшись до суду із цим позовом, АТ “Ідея Банк” просили суд стягнути з відповідача заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 18 червня 2019 року, яка утворилася станом на 30 січня 2024 року, у розмірі 180 517 грн. 71 коп., яка складається із: 72 800 грн. 65 коп. основний борг; 16 478 грн. 19 коп. прострочений борг; 91 238 грн. 87 коп. прострочені проценти.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, заборгованість ОСОБА_1 за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки станом на 30 січня 2024 року становить: кредит — 55 526 грн. 03 коп., прострочений кредит — 16 478 грн. 19 коп., кредит (покупки) — 17 274 грн. 62 коп., всього по тілу кредиту — 89 278 грн. 84 коп., прострочені відсотки та комісії за кредит — 91 238 грн. 87 коп. (а.с.15-20).
       10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
       Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
       Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
       Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
       На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
       Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
       Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
       Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
       Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
       Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
       Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
       Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
       З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
       Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
       У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
       Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 361/392/20.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками та комісії за кредит — 91238 грн. 87 коп., однак, банком не вказано яка саме сума прострочених відсотків та яка саме сума комісії, та яким чином здійснювалося нарахування вказаних сум заборгованості (за комісією окремо, за відсотками окремо). 
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що банк обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення комісії, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 червня 2019 року, посилався на публічний договір комплексного банківського обслуговування та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей публічний договір комплексного банківського обслуговування та Тарифи банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-401-008436-19-980, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
       В матеріалах справи відсутні Тарифи банку, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, такий доказ в матеріалах справи відсутній.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в угоді про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки домовленості сторін про сплату комісії, наданий банком публічний договір комплексного банківського обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Публічний договір комплексного банківського обслуговування, який міститься в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 червня 2019 року шляхом підписання угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії.
       Матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем, зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування комісії у будь-якому розмірі.
       Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 від 18 червня 2019 року про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, що утворилася станом на 30 січня 2024 року, і становить — 89 278 грн. 84 коп. - тілу кредиту, яка ним добровільно не сплачується.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ “Ідея Банк”.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Костюк Яни Романівни – задовольнити частково.
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Ідея Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства “Ідея Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства “Ідея Банк” (ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за Угодою №C-401-008436-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, що утворилася станом на 30 січня 2024 року, у розмірі 89 278 грн. 84 коп. - тіло кредиту.
       У задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства “Ідея Банк” (ЄДРПОУ 19390819) судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В. Свистунова