ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2025 року
м. Чернівці
справа № 727/9668/24
провадження 22-ц/822/222/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіної Н. Ю. 
суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.
секретаря Тодоряка Г.Д.
з участю представника заявника Пономаренко Павла Івановича , представника заінтересованої особи Сарафінчан Ілони Филимонівни
учасники справи
заявник ОСОБА_2 
заінтересована особа Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 
апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Павло Іванович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2024 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.
ВСТАНОВИВ
Описова частина
Короткий зміст клопотання
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., у вересні 2024 року звернувся до суду із клопотанням про визнання на території України рішення іноземного суду.
Зазначав, що рішенням Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року у формі наказу (безспірний судовий розгляд) задоволено заяву  ОСОБА_3  до ОСОБА_2  про опіку, батьківство, сплату аліментів та щодо нерухомого майна.
Водночас рішенням Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року зобов`язано ОСОБА_4 передати спільним дітям подружжя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказував, що рішення набрало законної сили 24 січня 2020 року, про що міститься відмітка в тексті рішення.
Посилався на те, що рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року не потребує примусового виконання.
Просив визнати на території України наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі№ FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., з участю заінтересованої особи Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання в Україні рішення іноземного суду, яке не потребує примусового виконання, а саме наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати на території України наказ Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 вересня 2024 року у справі №727/1934/24 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Разом з тим в ухвалі Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 червня 2024 року зроблено висновок, що посилання на наказ Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року та використання як письмового доказу є безпідставним, оскільки рішення іноземного суду не визнано та/чи легалізовано в установленому порядку.
Також ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 вересня 2024 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.
Відмова у задоволенні клопотання про визнання на території України наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року унеможливлює його використання у якості письмового доказу, що призвело до неправильного вирішення спору у справі № 727/1934/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Вважає, що оскаржувана ухвала не містить чітко визначеної підстави, передбаченої ч. 2 ст. 468 ЦПК України для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві  ОСОБА_3 в інтересах якої діє адвокат Сарафінчан І.Ф., просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., залишити без задоволення.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., з участю заінтересованої особи Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради,  ОСОБА_3  про визнання в Україні рішення іноземного суду, судом першої інстанції встановлено, що рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 у формі наказу (безспірний судовий розгляд) від 24.01.2020р. не є рішенням про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення: усиновлення: визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Питаннями справи були батьківство, остаточна спільна опіка, доступ до дитини, сплата аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, врегулювання питання щодо канадської нерухомості.
Також суд першої інстанції вказав, що рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 включає питання передачі права власності на квартиру АДРЕСА_2 спільним дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак перехід права власності регулюється нормами законодавства України, що визначає порядок укладення правочинів.
При цьому суд першої інстанції вважав, що рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 лише задекларовано обов`язок ОСОБА_2 негайно передати право власності на українську нерухомість спільним дітям подружжя.
Національне законодавство України містить чітку регламентацію дій особи, яка має намір відчужити належне їй нерухоме майно, зокрема посвідчити в установленому порядку відповідний договір про відчуження такого майна, зареєструвати речове право, що виникло на підставі укладеного правочину та сплатити податки за ставками, визначеними чинним законодавством.
Рішення іноземного суду не містять чіткої вказівки щодо способу виконання рішення: не визначено, який саме орган або посадова особа має реалізувати дане рішення, які кроки необхідні для виконання цього рішення в Україні, а також які документи повинні бути додатково оформлені. Відсутність таких інструкцій унеможливлює повноцінне та ефективне виконання рішення в Україні.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання рішення іноземного суду в цьому випадку буде суперечити положенням Цивільного та Податкового кодексів України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.
Окрім цього, суд першої інстанції зазначив, що Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не може бути заінтересованою особою у даній справі, оскільки не має матеріального інтересу у результатах судового рішення.
Разом з тим суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в Канаді, відповідно стягнення призначених за наказом сум відбувається в межах національного законодавства Канади, в тому числі і щодо дитини, яка не є громадянкою України.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Встановлено, що наказом Суду Вищої юрисдикції м. Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року 
1.Зазначено, що кожна дитина, зазначена вище, є дитиною шлюбу відповідно до змісту Закону про розлучення.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками кожної дитини, зазначеної вище, відповідно до змісту Закону про сімейне право та Закону про дитячу правову реформу.
2. Постановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинні мати остаточну, спільну опіку над ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
3. Постановлено, що ОСОБА_2 повинен мати остаточний доступ до дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: 
кожні другі вихідні з 19:30 у п`ятницю до 18:00 у неділю або понеділок, якщо понеділок є офіційним святковим вихідним днем, починаючи з 03 лютого 2020 року; 
чергові весняні канікули, починаючи з 2020 року;
4 тижні протягом літніх канікул, за рішенням сторін до 1 квітня кожного року; 
одна половина зимових канікул, починаючи з останнього дня навчання та закінчуючи першим днем навчання, розподіляється наступним чином:
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_2 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом першого тижня зимових канікул, щоб Відповідач міг святкувати Різдво з ОСОБА_6;
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_3 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом другого тижня зимових канікул, щоб заявник могла святкувати Новий рік з ОСОБА_8 .
4. Наказано, щоб ОСОБА_2 виплачував аліменти ОСОБА_3 в сумі 509$ на місяць для утримання дитини ОСОБА_7 , починаючи з 01 лютого 2020 року, та на особливі або надзвичайні витрати на дитину у розмірі 585$ починаючи з 01 лютого 2020 року.
10. Постановлено, що 
1) ОСОБА_2 повинен негайно повернути ОСОБА_3 всі ключі від нерухомості, яка муніципально відома як АДРЕСА_3 ("Будинок Подружжя"). Відповідач зобов`язаний негайно припинити відвідувати Будинок Подружжя без попередження. У разі, якщо Відповідач вимагає прибути в Будинок Подружжя, він повинен повідомити заявника, і обидві сторони повинні вибрати час, зручний для них обох;
2) ОСОБА_3 має виключне право на володіння будинком подружжя;
3) ОСОБА_2 не повинен будь-яким чином переслідувати або погрожувати заявнику;
4) ОСОБА_2 має надати заявнику ключ від нерухомості, муніципально відомої як АДРЕСА_1 );
5) ОСОБА_2 зобов`язаний негайно передати право власності на українську нерухомість на ім`я ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 («ОСОБА_6»), як спільні орендарі;
6) ОСОБА_2 сплачуватиме половину податку на іпотечне майно на будинок подружжя в розмірі $1818,00 на місяць і половину комунальних послуг на будинок подружжя включаючи газ, оренду водонагрівача, гідроелектроенергію, стоки та воду;
7) сторони продовжуватимуть мати спільний банківський рахунок # НОМЕР_1 у TD Canada Trust для цілей здійснення платежів, як зазначено в пункті 6 вище;
8) будь-який дохід від будинку подружжя повинен отримувати та використовувати ОСОБА_3 ;
9) домовленості, передбачені пунктами 6-8 вище, діятимуть до весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це в письмовій формі). Не пізніше весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це у письмовій формі) сторони повинні виставити на продаж будинок подружжя. У випадку, якщо Відповідач не бере участі у виставленні на продаж будинку подружжя або безпосередньо в самій його продажі, Заявнику цим дозволяється виставляти будинок подружжя на продаж і приймати будь-які пропозиції без необхідності згоди або підпису ОСОБА_2 
10) обидві сторони несуть відповідальність за власні борги на дату розлучення;
11) при повному та остаточному задоволенні всіх претензій щодо рівноправного розподілу висунутих будь-якою стороною до іншої, ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_3 суму в розмірі $10,000.00. Цей платіж здійснюється з чистих надходжень від продажу, як зазначено в пункті 13.
12) після завершення угоди купівлі-продажу будинку подружжя, сторони повинні направити юриста з нерухомості сплатити наступні витрати від виручки з продажу: комісії з нерухомості; коригування податків, комунальних послуг; суми, необхідні для погашення судові витрати та виплати, пов`язані з продажем; та всі інші коригування продажів.
13) після оплати витрат, зазначених у пункті 12, чиста виручка від продажу, що залишилася, ділиться між сторонами наступним чином:
половина чистої виручки від продажу плюс сума у розмірі $10,000.00 ОСОБА_3 ;
половина чистої виручки мінус сума $10,000.00 ОСОБА_2 .
12. Постановлено, що 
1) ОСОБА_2 необхідно розпочати оформлення розлучення на незаперечній основі;
2) ОСОБА_3 буде надано дозвіл на реєстрацію положень щодо витрат, передбачені цим наказом, щодо права власності на будинок подружжя, муніципально відомого як АДРЕСА_3.
13. Постановлено, що витрати будуть сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_3 фіксованою сумою розмірі $4,000.00
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
З огляду на частини першу та другу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року в справі № 367/2761/17 (провадження № 61-22318св19).
У справі, що переглядається,  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., звернувся до суду з клопотанням про визнання рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року, яке набрало законної сили 24 січня 2020 року.
Наказом Суду Вищої юрисдикції м. Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року 
1.Зазначено, що кожна дитина, зазначена вище, є дитиною шлюбу відповідно до змісту Закону про розлучення.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками кожної дитини, зазначеної вище, відповідно до змісту Закону про сімейне право та Закону про дитячу правову реформу.
2. Постановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинні мати остаточну, спільну опіку над ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
3. Постановлено, що ОСОБА_2 повинен мати остаточний доступ до дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: 
кожні другі вихідні з 19:30 у п`ятницю до 18:00 у неділю або понеділок, якщо понеділок є офіційним святковим вихідним днем, починаючи з 03 лютого 2020 року; 
чергові весняні канікули, починаючи з 2020 року;
4 тижні протягом літніх канікул, за рішенням сторін до 1 квітня кожного року; 
одна половина зимових канікул, починаючи з останнього дня навчання та закінчуючи першим днем навчання, розподіляється наступним чином:
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_2 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом першого тижня зимових канікул, щоб Відповідач міг святкувати Різдво з ОСОБА_6;
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_3 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом другого тижня зимових канікул, щоб заявник могла святкувати Новий рік з ОСОБА_8 .
4. Наказано, щоб ОСОБА_2 виплачував аліменти ОСОБА_3 в сумі 509$ на місяць для утримання дитини ОСОБА_7 , починаючи з 01 лютого 2020 року, та на особливі або надзвичайні витрати на дитину у розмірі 585$ починаючи з 01 лютого 2020 року.
10. Постановлено, що 
1) ОСОБА_2 повинен негайно повернути ОСОБА_3 всі ключі від нерухомості, яка муніципально відома як АДРЕСА_3 ("будинок подружжя"). Відповідач зобов`язаний негайно припинити відвідувати будинок подружжя без попередження. У разі, якщо ОСОБА_2 вимагає прибути в будинок подружжя, він повинен повідомити заявника, і обидві сторони повинні вибрати час, зручний для них обох;
2) ОСОБА_3 має виключне право на володіння будинком подружжя;
3) ОСОБА_2 не повинен будь-яким чином переслідувати або погрожувати заявнику;
4) ОСОБА_2 має надати заявнику ключ від нерухомості, муніципально відомої як АДРЕСА_1 );
5) ОСОБА_2 зобов`язаний негайно передати право власності на українську нерухомість на ім`я ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 («ОСОБА_6»), як спільні орендарі;
6) ОСОБА_2 сплачуватиме половину податку на іпотечне майно на будинок подружжя в розмірі $1818,00 на місяць і половину комунальних послуг на будинок подружжя включаючи газ, оренду водонагрівача, гідроелектроенергію, стоки та воду;
7) сторони продовжуватимуть мати спільний банківський рахунок # НОМЕР_1 у TD Canada Trust для цілей здійснення платежів, як зазначено в пункті 6 вище;
8) будь-який дохід від будинку подружжя повинен отримувати та використовувати ОСОБА_3 ;
9) домовленості, передбачені пунктами 6-8 вище, діятимуть до весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це в письмовій формі). Не пізніше весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це у письмовій формі) сторони повинні виставити на продаж будинок подружжя. У випадку, якщо Відповідач не бере участі у виставленні на продаж будинку подружжя або безпосередньо в самій його продажі, Заявнику цим дозволяється виставляти будинок подружжя на продаж і приймати будь-які пропозиції без необхідності згоди або підпису ОСОБА_2 
10) обидві сторони несуть відповідальність за власні борги на дату розлучення;
11) при повному та остаточному задоволенні всіх претензій щодо рівноправного розподілу висунутих будь-якою стороною до іншої, ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_3 суму в розмірі $10,000.00. Цей платіж здійснюється з чистих надходжень від продажу, як зазначено в пункті 13.
12) після завершення угоди купівлі-продажу будинку подружжя, сторони повинні направити юриста з нерухомості сплатити наступні витрати від виручки з продажу: комісії з нерухомості; коригування податків, комунальних послуг; суми, необхідні для погашення судові витрати та виплати, пов`язані з продажем; та всі інші коригування продажів.
13) після оплати витрат, зазначених у пункті 12, чиста виручка від продажу, що залишилася, ділиться між сторонами наступним чином:
половина чистої виручки від продажу плюс сума у розмірі $10,000.00 ОСОБА_3 ;
половина чистої виручки мінус сума $10,000.00 ОСОБА_2 .
12. Постановлено, що 
1) ОСОБА_2 необхідно розпочати оформлення розлучення на незаперечній основі;
2) ОСОБА_3 буде надано дозвіл на реєстрацію положень щодо витрат, передбачені цим наказом, щодо права власності на будинок подружжя, муніципально відомого як АДРЕСА_3.
13. Постановлено, що витрати будуть сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_3 фіксованою сумою розмірі $4,000.00.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відмовляючи у задоволенні клопотання  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції дійшов висновку, що передача  ОСОБА_2  права власності на квартиру  АДРЕСА_2 спільним дітям подружжя  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , яка знаходиться на території України вирішується у відповідності до законодавства України.
Водночас суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в Канаді, стягнення призначених сум відбувається в межах національного законодавства Канади.
Натомість, ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 листопада 2024 року не містить висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І, про визнання рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 в частині пункту:
2, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинні мати остаточну, спільну опіку над ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
3, відповідно до якого ОСОБА_2 повинен мати остаточний доступ до дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: 
кожні другі вихідні з 19:30 у п`ятницю до 18:00 у неділю або понеділок, якщо понеділок є офіційним святковим вихідним днем, починаючи з 03 лютого 2020 року; 
чергові весняні канікули, починаючи з 2020 року;
4 тижні протягом літніх канікул, за рішенням сторін до 1 квітня кожного року; 
одна половина зимових канікул, починаючи з останнього дня навчання та закінчуючи першим днем навчання, розподіляється наступним чином:
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_2 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом першого тижня зимових канікул, щоб Відповідач міг святкувати Різдво з ОСОБА_6;
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_3 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом другого тижня зимових канікул, щоб заявник могла святкувати Новий рік з ОСОБА_6.
10, за змістом якого 
1) ОСОБА_2 повинен негайно повернути ОСОБА_3 всі ключі від нерухомості, яка муніципально відома як АДРЕСА_3 ("будинок подружжя"). Відповідач зобов`язаний негайно припинити відвідувати будинок подружжя без попередження. У разі, якщо ОСОБА_2 вимагає прибути в будинок подружжя, він повинен повідомити заявника, і обидві сторони повинні вибрати час, зручний для них обох;
2) ОСОБА_3 має виключне право на володіння будинком подружжя;
3) ОСОБА_2 не повинен будь-яким чином переслідувати або погрожувати заявнику;
4) ОСОБА_2 має надати заявнику ключ від нерухомості, муніципально відомої як АДРЕСА_1 ;
7) сторони продовжуватимуть мати спільний банківський рахунок НОМЕР_1 у TD Canada Trust для цілей здійснення платежів, як зазначено в пункті 6 вище;
8) будь-який дохід від будинку подружжя повинен отримувати та використовувати ОСОБА_3 ;
9) домовленості, передбачені пунктами 6-8 вище, діятимуть до весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це в письмовій формі). Не пізніше весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це у письмовій формі) сторони повинні виставити на продаж будинок подружжя. У випадку, якщо Відповідач не бере участі у виставленні на продаж будинку подружжя або безпосередньо в самій його продажі, Заявнику цим дозволяється виставляти будинок подружжя на продаж і приймати будь-які пропозиції без необхідності згоди або підпису ОСОБА_2 
10) обидві сторони несуть відповідальність за власні борги на дату розлучення;
12) після завершення угоди купівлі-продажу будинку подружжя, сторони повинні направити юриста з нерухомості сплатити наступні витрати від виручки з продажу: комісії з нерухомості; коригування податків, комунальних послуг; суми, необхідні для погашення судові витрати та виплати, пов`язані з продажем; та всі інші коригування продажів.
13) після оплати витрат, зазначених у пункті 12, чиста виручка від продажу, що залишилася, ділиться між сторонами наступним чином:
половина чистої виручки від продажу плюс сума у розмірі $10,000.00 ОСОБА_3 ;
половина чистої виручки мінус сума $10,000.00 ОСОБА_2 
12, на підставі якого 
1) ОСОБА_2 необхідно розпочати оформлення розлучення на незаперечній основі;
2) ОСОБА_3 буде надано дозвіл на реєстрацію положень щодо витрат, передбачені цим наказом, щодо права власності на будинок подружжя, муніципально відомого як АДРЕСА_3.
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
За приписами частини 1 статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили,  крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Визнання та виконання іноземних судових рішень - це різновид міжнародної правової допомоги, за яким суд держави, на території якої ініціюється таке визнання та виконання, за встановленою процедурою офіційно підтверджує дію законної сили рішення суду іноземної держави на території держави суду, який розглядає відповідне клопотання, що стає ідентичним законній силі рішень національних судів.
Згідно статті 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.
На підставі частини першої статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Умови визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, визначені главою 1 Розділу IX ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Частиною першою статті 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 684/388/23 (провадження № 61-5596св24) вказав, що у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга статті 462 ЦПК України; стаття 11 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання;
Між Україною та Канадою міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.
Частиною сьомою статті 473 ЦПК України передбачено, що у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Відповідно до пункту 1 статті 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах рішення іноземного суду немайнового характеру, які не потребують виконання, винесені судом кожної договірної сторони, після набрання ними законної сили визнаються на територіях інших договірних сторін без спеціального провадження, якщо установою юстиції запитуваної договірної сторони раніше у цій справі не було винесено рішення, що набрало законної сили, або якщо згідно з цією Конвенцією, а в не передбачених нею випадках - відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої рішення має бути виконано, ця справа не належить до виключної компетенції установ юстиції останньої. Положення цієї статті відносяться і до рішень з опіки і піклування, а також до рішень про розірвання шлюбу, винесеними установами, компетентними відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої винесене рішення.
Згідно із статтею 2 Конвенції вона застосовується до дітей з моменту їхнього народження до досягнення ними 18 років.
Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини.
У статті 5 Конвенції зазначено, що судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.
Відповідно до статті 24 Конвенції без шкоди для пункту 1 статті 23, будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій було подано прохання.
З матеріалів справи вбачається, що рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 є таким, що підлягає примусовому виконанню в частині
4. наказу, щоб ОСОБА_2 виплачував аліменти ОСОБА_3 в сумі 509$ на місяць для утримання дитини ОСОБА_7 , починаючи з 01 лютого 2020 року, та на особливі або надзвичайні витрати на дитину у розмірі 585$ починаючи з 01 лютого 2020 року.
10. що 
6) ОСОБА_2 сплачуватиме половину податку на іпотечне майно на будинок подружжя в розмірі $1818,00 на місяць і половину комунальних послуг на будинок подружжя включаючи газ, оренду водонагрівача, гідроелектроенергію, стоки та воду;
11) при повному та остаточному задоволенні всіх претензій щодо рівноправного розподілу висунутих будь-якою стороною до іншої, ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_3 суму в розмірі $10,000.00. Цей платіж здійснюється з чистих надходжень від продажу, як зазначено в пункті 13.
13. що витрати будуть сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_3 фіксованою сумою розмірі $4,000.00
Згідно зі статтею 22 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, у визнанні та виконанні рішення може бути відмовлено, якщо:

a) визнання та виконання рішення є очевидно несумісним з основами правопорядку ("ordre public") запитуваної держави;

b) рішення було отримано шляхом шахрайства у зв`язку з процесуальними питаннями;

c) провадження між тими самими сторонами про той самий предмет триває в органі запитуваної держави, і таке провадження було розпочато раніше;

d) рішення є несумісним з рішенням, винесеним між тими самими сторонами та про той самий предмет або в запитуваній державі, або в іншій державі, якщо це останнє рішення відповідає умовам, необхідним для визнання та виконання в запитуваній державі;

e) у справі, у якій відповідач або не з`явився, або не був представлений у провадженні в державі походження:

i) коли закон держави походження передбачає повідомлення про провадження, відповідач не був належним чином повідомлений про провадження та не мав можливості бути заслуханим або

ii) коли закон держави походження не передбачає повідомлення про провадження, відповідач не був належним чином повідомлений про рішення та не мав можливості оскаржити або подати апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону, або

f) рішення було прийнято в порушення статті 18.

Проте,  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання зазначеного рішення іноземного суду не звертався.

Крім того, представником Пономаренко П.І. , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , під час апеляційного розгляду визнано обставини виконання рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 на території Канади в частині
2. що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинні мати остаточну, спільну опіку над ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
3. що ОСОБА_2 повинен мати остаточний доступ до дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: 
кожні другі вихідні з 19:30 у п`ятницю до 18:00 у неділю або понеділок, якщо понеділок є офіційним святковим вихідним днем, починаючи з 03 лютого 2020 року; 
чергові весняні канікули, починаючи з 2020 року;
4 тижні протягом літніх канікул, за рішенням сторін до 1 квітня кожного року; 
одна половина зимових канікул, починаючи з останнього дня навчання та закінчуючи першим днем навчання, розподіляється наступним чином:
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_2 матиме можливість опіки над ОСОБА_6 протягом першого тижня зимових канікул, щоб Відповідач міг святкувати Різдво з ОСОБА_6;
починаючи з грудня 2020 року, ОСОБА_3 матиме можливість опіки над ОСОБА_8 протягом другого тижня зимових канікул, щоб заявник могла святкувати Новий рік з ОСОБА_6.
4. щоб ОСОБА_2 виплачував аліменти ОСОБА_3 в сумі 509$ на місяць для утримання дитини ОСОБА_7 , починаючи з 01 лютого 2020 року, та на особливі або надзвичайні витрати на дитину у розмірі 585$ починаючи з 01 лютого 2020 року.
10. що 
1) ОСОБА_2 повинен негайно повернути ОСОБА_3 всі ключі від нерухомості, яка муніципально відома як АДРЕСА_3 ("будинок подружжя"). Відповідач зобов`язаний негайно припинити відвідувати будинок подружжя без попередження. У разі, якщо Відповідач вимагає прибути в будинок подружжя, він повинен повідомити заявника, і обидві сторони повинні вибрати час, зручний для них обох;
2) ОСОБА_3 має виключне право на володіння будинком подружжя;
3) ОСОБА_2 не повинен будь-яким чином переслідувати або погрожувати заявнику;
6) ОСОБА_2 сплачуватиме половину податку на іпотечне майно на будинок подружжя в розмірі $1818,00 на місяць і половину комунальних послуг на будинок подружжя включаючи газ, оренду водонагрівача, гідроелектроенергію, стоки та воду;
7) сторони продовжуватимуть мати спільний банківський рахунок # НОМЕР_1 у TD Canada Trust для цілей здійснення платежів, як зазначено в пункті 6 вище;
8) будь-який дохід від будинку подружжя повинен отримувати та використовувати ОСОБА_3 ;
9) домовленості, передбачені пунктами 6-8 вище, діятимуть до весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це в письмовій формі). Не пізніше весни 2021 року (або до пізнішої дати, якщо сторони домовляться про це у письмовій формі) сторони повинні виставити на продаж будинок подружжя. У випадку, якщо Відповідач не бере участі у виставленні на продаж будинку подружжя або безпосередньо в самій його продажі, Заявнику цим дозволяється виставляти будинок подружжя на продаж і приймати будь-які пропозиції без необхідності згоди або підпису ОСОБА_2 
10) обидві сторони несуть відповідальність за власні борги на дату розлучення;
11) при повному та остаточному задоволенні всіх претензій щодо рівноправного розподілу висунутих будь-якою стороною до іншої, ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_3 суму в розмірі $10,000.00. Цей платіж здійснюється з чистих надходжень від продажу, як зазначено в пункті 13.
12) після завершення угоди купівлі-продажу будинку подружжя, сторони повинні направити юриста з нерухомості сплатити наступні витрати від виручки з продажу: комісії з нерухомості; коригування податків, комунальних послуг; суми, необхідні для погашення судові витрати та виплати, пов`язані з продажем; та всі інші коригування продажів.
13) після оплати витрат, зазначених у пункті 12, чиста виручка від продажу, що залишилася, ділиться між сторонами наступним чином:
половина чистої виручки від продажу плюс сума у розмірі $10,000.00 ОСОБА_3 ;
половина чистої виручки мінус сума $10,000.00 ОСОБА_2 
12. що 
1) ОСОБА_2 необхідно розпочати оформлення розлучення на незаперечній основі;
2) ОСОБА_3 буде надано дозвіл на реєстрацію положень щодо витрат, передбачені цим наказом, щодо права власності на будинок подружжя, муніципально відомого як АДРЕСА_3.
13. що витрати будуть сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_3 фіксованою сумою розмірі $4,000.00
Ураховуючи наведене у визнанні рішення Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада у справі №FS-18-94004-00 у наведеній частині слід відмовити з підстав, що рішення є таким, що підлягає виконанню в державі походження і таке виконання триває в Канаді.
Крім того, клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., про визнання рішення іноземного суду не містить мотиви його подання. 
Натомість, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., в апеляційній скарзі посилається на те, що відмова у задоволенні клопотання про визнання на території України наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року унеможливлює його використання у якості письмового доказу, що призвело до неправильного вирішення спору у справі № 727/1934/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко П.І., про визнання рішення іноземного суду, дійшов правильного висновку, що зобов`язання ОСОБА_2 негайно передати право власності на українську нерухомість на ім`я ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 («ОСОБА_6»), як спільні орендарі, визначене підпунктом 5 пункту 10 наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року має вирішуватися у відповідності до законодавства України, оскільки нерухоме майно знаходиться на території України.
На підставі частини другої статті 31 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - права України.
За змістом частини першої статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право»  право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. 
Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про міжнародне приватне право»  право, яке застосовується до виникнення та припинення права власності та інших речових прав, що є предметом правочину, визначається відповідно до частини першої цієї статті, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Вибір права сторонами правочину не зачіпає прав третіх осіб.
Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про міжнародне приватне право»  право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.
Частиною першою, другою статті 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.
Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України.
Водночас за відсутності підстав для визнання наказу Суду Вищої Юрисдикції провінції Онтаріо, Канада, у справі № FS-18-94004-00 від 24 січня 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 негайно передати право власності на українську нерухомість на ім`я ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 («ОСОБА_6»), як спільні орендарі, відсутні підстави для надання дозволу на примусове виконання пункту 4 частини 10, за яким ОСОБА_2 має надати заявнику ключ від нерухомості, муніципально відомої як АДРЕСА_1 .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2024 року підлягає зміні у мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Павло Іванович, задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2024 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.
В решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 31 березня 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна
Судді М. І. Кулянда
О. О. Одинак