Справа № 297/2001/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/422/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сауха Р. П. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.04.2024. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.
Виявлені та вилучені: паспорт громадянина України НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Ксіомі» чорного кольору, які зберігаються в сейфі начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », - повернуто ОСОБА_2 як власнику.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії  ЗхРУ № 147411 від 23.04.2024 вбачається, що 23.04.2024 приблизно о 09 год 50 хв, прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці н.п. Берегово (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 7000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з громадянином України ОСОБА_3 , при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 204-1 на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, встановивши, що ОСОБА_2 23.04.2024 приблизно о 09 год 50 хв, на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці м. Берегово (територія Великобийганської ОТГ), в межах контрольованого прикордонного району, на відстані близько 7000 метрів від лінії державного кордону, прикордонним нарядом був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне 
-2-

правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України. Суд першої інстанції виключив кваліфікуючу ознаку «вчинення адміністративного правопорушення групою осіб», оскільки постановою Берегівського районного суд Закарпатської області від 26.04.2024 закрито провадження у справі за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Саух Р. П. просить постанову судді від 26.04.2024 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Посилається на те, що справа була розглянута без участі ОСОБА_2 та захисника, які не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що свідчить про порушення права ОСОБА_2 на захист. Додані до протоколу та наявні в матеріалах справи докази жодним чином не доводять умислу ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону України. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а особою, яка його склала не вчинено відео зйомки події, не залучено свідків, не складено план-схеми «незаконного перетину кордону». Вказана у протоколі відстань 7000 м до прикордонної смуги свідчить про те, що правопорушення не було, оскільки прикордонна смуга становить 5 км вздовж лінії кордону. ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, оскільки йому 20 років і він не підлягає мобілізації, а мав намір зустрітися з бабусею, при ньому були відповідні кошти та документи, що посвідчують його особу. При цьому, ОСОБА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , були затримані працівниками прикордонної служби на пероні Берегівського залізничного вокзалу, після чого примусово завели за приміщення вказаного вокзалу, звинуватили в намаганні незаконного перетину державного кордону, фотографували біля ялинок, фальсифікуючи місце затримання, змусили підписати документи про відмову від адвоката та про розгляд справи без їхньої участі, у подальшому протримали їх більше 12 годин без води та їжі. Крім того, ОСОБА_2 має сім`ю (батька та матір), проживає та працює в м. Київ, має відстрочку від військової служби, оскільки не досяг мобілізаційного віку, що свідчить про відсутність необхідності ОСОБА_2 у виїзді за кордон, у тому числі незаконно, поза пунктами пропуску, а бажання притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є наслідком активного пошуку «ухилянтів» від служби в Збройних Силах України. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Саух Р. П. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Сауха Р. П., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката Сауха Р. П. не підлягає до задоволення з таких підстав.

-3-

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147411 від 23.04.2024 встановлено, що 23.04.2024 приблизно о 09 год 50 хв, прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці н.п. Берегово (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 7000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з громадянином України ОСОБА_3 , при здійсненні спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 23.04.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.04.2024, частково поясненнями ОСОБА_2 від 23.04.2024 та іншими матеріалами справи. 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

-4-

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 1 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд не бере до уваги і такі відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку саме працівників прикордонної служби, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії саме працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки у порушення вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про намір ОСОБА_2 на перетин державного кордону поза пунктами пропуску, зокрема пояснення свідків, фото- та відео фіксації, маршрут потягу, факт перебування ОСОБА_2 на пероні вокзалу, апеляційний суд визнає неспроможними і такі відхиляє, оскільки докази, які наявні в матеріалах справи є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Із цих підстав, як такі, що не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і 

-5-

доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав наміру перетинати державний кордон України та не знаходився у відповідній для такого припущення зоні, а перебував на вокзалі в м. Берегово. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 було затримано на пероні залізничного вокзалу м. Берегова, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, а навпаки, спростовані матеріалами справи оскільки факт виявлення ОСОБА_2 мав місце на околиці міста Берегова на напрямку 187 прикордонного знаку в межах контрольованого прикордонного району на відсутні 7000 м. від лінії державного кордону. 
Між тим, твердження захисника про намір ОСОБА_2 зустрітися з бабусею не підтверджені жодними доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 був незаконно затриманий прикордонним нарядом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів на незаконні дії працівників прикордонної служби або про перевищення ними своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків під час складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду, а наявна у справі заява про вчинення злочину від 23.04.2024 не містить відомостей про фактичне скерування та отримання такої органом досудового розслідування – Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону. 
Враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження її версії щодо незаконності дій працівників прикордонної служби під час проведення ними затримання ОСОБА_2 поблизу лінії державного кордону України при спробі його незаконного перетину, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, яких не містять і матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів захисника у цій частині.
Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де 

-6-

здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 23.04.2024 близько 09 год 50 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 7000 метрів від лінії державного кордону в напрямку 187 прикордонного знаку в межах контрольованого при кордного району. 
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_2 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в 

-7-

розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі  не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сауха Р. П. залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.04.2024 щодо ОСОБА_5 , - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя